ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19738/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/615/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ТОВ “Бізнес Позика” звернулось в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 04.08.2024 року між сторонами було укладено кредитний договір №506674-КС-001 шляхом обміну електронним повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України “Про електронну комерцію”. 
Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього.
Відповідно до умов договору, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. 
Свої зобов`язання за Договором кредиту позивач виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11000 грн шляхом перерахування їх на банківську картку останнього № НОМЕР_1 , яку він вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язань за Кредитним договором, станом на 04.09.2025 року виникла заборгованість в розмірі 29 606,16 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 11000 грн та суми прострочених платежів по процентах 16 956,16 грн;, суми прострочених платежів за комісією 1650 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19.01.2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №506674-КС-001 про надання кредиту від 04.08.2024 року в розмірі 22 450 грн. В задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1836,87 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши суму стягнення з 22450 грн. до 29606,16 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», помилково ототожнивши встановлену кредитним договором процентну ставку за користування кредитом із денною процентною ставкою у розумінні зазначеного Закону, у зв`язку з чим безпідставно зменшив розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідачки. Скаржник вважає, що денна процентна ставка повинна визначатися за формулою, передбаченою частиною четвертою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а її розмір за спірним кредитним договором не перевищує встановленого законом обмеження у 1 %. У зв`язку з цим позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині .
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.02.2026 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні відсотків у розмірі 7156,16 грн, тому в силу приписів ст. 367 ЦПК України в іншій частині апеляційним судом не переглядається.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи.
04.08.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №506674-КС-001, про надання кредиту, у якій було викладено усі умови, на яких пропонується укласти кредитний договір, а ОСОБА_1 прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) укласти договір №506674-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
04.08.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір №506674-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору UA-0018
Згідно з п. 2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 11000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
Загальний розмір кредиту становить 11000 грн; строк, на який надається кредит, становить 16 тижнів; стандартна процентна ставка за кредитом: 1,50000000 фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,16159091, фіксована, комісія за надання кредиту 1650 грн (нараховується одноразово при видачі кредиту).
Загальний розмір наданого кредиту 11 000,00 грн. Термін дії договору до 24.11.2024. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 25351,46 грн, загальні витрати за кредитом: 14351,46 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 23529,71 процентів. Денна процентна ставка 1,15 процентів. Дата повернення кредиту 24.11.2024 року 
Пунктом 2.5 договору визначено, що комісія нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. 
Сторонами погоджено Графік платежів, який міститься в п.3 Договору.
Із паспорта споживчого кредиту судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.
Як слідує із підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю ПрофітГід (ТОВ ПрофітГід), в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: платник ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА, Номер транзакції 42277-06084-48744, Дата/час здійснення переказу коштів 2024-08-04 14:23:28, Сума переказу, грн 11000.00, Номер платіжної картки отримувача № 4149-4990-7456-8682, Призначення переказу Перерах. коштiв Слісарчук І. С. ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №506674- КС-001 від 04.08.2024 Без ПДВ.
Як вбачається із листа №20.1.0.0.0/7-251030/49327 від 30.10.2025 року наданого АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду, банк повідомляє, що ні ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . Крім того, банк надав виписку по рахунку за період 04.08.2024 року 24.11.2024 року з якої вбачається рух коштів по картці, а також зарахування 04.08.2024 коштів в розмірі 11 000,00 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2025 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 29606,16 грн, з яких: за кредитом 11 000,00 грн, по відсотках 16956,16 грн, комісія 1650 грн.
Окрім того, як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості за договором №506674-КС-001 від 04.08.2024 року, відповідачем у справі була проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору, а саме: 18.08.2024 року 870,00 гривень.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
22.11.2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відтак, згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 21 серпня 2024 року, - 1%.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Стягуючи проценти за користування кредитом у розмірі 12320 грн за період з 04.08.2024 року по 24.11.2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши, що договір укладений 04.08.2024 року, тобто після набрання чинності змінами, внесеними Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмеження максимального розміру денної процентної ставки на рівні 1 % та здійснив власний розрахунок процентів, виходячи із суми кредиту 11000 грн, строку кредитування 16 тижнів (112 днів) та максимально допустимої денної процентної ставки. У зв`язку з цим суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення процентів лише в сумі 11450 грн (із урахуванням сплаченої відповідачкою суми 870 грн) та відмовив у стягненні решти нарахованих позивачем процентів. 
З таким висновком суду першої інстанції слід погодитися, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір денної процентної ставки за кредитним договором становить 0,98 % та відповідає вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», є безпідставними.
Дійсно, відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка визначається за формулою:ДПС = (ЗВСК / ЗРК) / t ? 100 %, де ЗВСК — загальні витрати за споживчим кредитом, ЗРК — загальний розмір кредиту, t — строк кредитування у днях. 
Водночас, наведений скаржником розрахунок не відповідає умовам кредитного договору та встановленим судом обставинам справи. 
Так, згідно з умовами договору орієнтовна загальна вартість кредиту становить 25351,46 грн, а загальні витрати за кредитом — 14 351,46 грн (25 351,46 грн – 11 000 грн). 
За таких умов денна процентна ставка становить: 14351,46 грн /11 000 грн / 113 днів ? 100 % = 1,154581461 %, тобто перевищує граничний розмір 1 %, встановлений частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, твердження товариства про те, що денна процентна ставка за спірним договором становить 0,98 %, ґрунтується на використанні показників, які не відповідають умовам кредитного договору, а тому не спростовує правильності висновку суду першої інстанції щодо необхідності застосування передбаченого законом обмеження розміру процентів.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні комісії за надання кредиту в розмірі 1650 грн, оскільки надання кредитних коштів є обов`язком кредитодавця за кредитним договором і не може розглядатися як самостійна послуга, за яку з позичальника підлягає стягненню окрема плата. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав доказам правильну правову оцінку, відтак рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА"— залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 9 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.