ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року	 	Справа № 914/11/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я. та Прядко О.В. за участю секретаря судового засідання Амбіцької І.О., розглянувши матеріали,
за апеляційною скаргою: 	Львівської обласної прокуратури, 	

на рішення:	Господарського суду Львівської області від 21.04.2026 (суддя Горецька З.В., повний текст рішення складено 01.05.2026),	
у справі:	№ 914/11/25,	
за первісним позовом:	Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Новояричівської селищної ради Львівської області,	
до відповідача:	Фізичної особи - підприємця Москвитина Остапа Олеговича, м. Львів,	
про:	стягнення заборгованості та розірвання договору оренди,	
та за зустрічним позовом:	Фізичної особи - підприємця Москвитина Остапа Олеговича, м. Львів,	
до відповідача:	Новояричівської селищної ради Львівської області,	
про: 	розірвання договору оренди	

Представники учасників справи:
від прокуратури: Машталяр Ю.А.
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Шала Р.М. - представник 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог, зустрічних позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Жовківська окружна прокуратури в інтересах держави в особі Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області (надалі - орендодавець, позивач) звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Москвитина Остапа Олеговича (далі – орендар, відповідач) про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди землі.
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що між позивачем та відповідачем було укладено договір від 02.05.2023 року оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом № 05-03/23 (надалі договір), проте відповідач в порушенням умов договору не сплачував орендну плату у період травня 2023 по жовтень 2024 і станом на 31.10.2024 заборгованість, яку прокурор просить стянути з відповідача на користь позивача, з урахуванням штрафних санкцій та пені за оренду земельної ділянки становить 150 707, 01 грн та за оренду водного об`єкту становить 11 077, 35 грн.
Також, порушення відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, на думку прокурора, є підставою для припинення договору шляхом його розірвання.
Позивач позовні вимоги прокурора підтримав у повному обсязі.
Зустрічні позовні вимоги прокурор та позивач заперечують, оскільки вважають, що підставою для розірвання договору є систематична несплата відповідачем орендної плати, а не порушення обов?язків зі сторони позивача щодо передачі об?єкта оренди орендарю.
В обгрунтування зустрічних позовних про розірвання договору, а також в заперечення щодо первісних позовних вимог відповідач вказує, що земельна ділянки з водним об?єктом йому передана не була, отже у нього відсутній обов?язок сплачувати оренду плату.
Окрім цього, на думку відповідача, позивач здійснив державну реєстрацію договору з порушенням вимог законодавства, адже сторони не підписували акт прийняття-передачі об`єкта оренди та йому не передавали паспорт водного об?єкту, що є обов?язковими згідно з вимогами Типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. 
З врахуванням порушень умов договору зі сторони позивача, відповідач вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди.
Господарський суд Львівської області рішенням від 21.04.2026 у справі № 914/11/25 у задоволенні первісних позовних вимог відмовив повністю, зустрічні позовні вимоги задоволив повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Прокурор не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку та вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог. 
Апелянт вказує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про обов?язковість акту прийняття передачі земельної ділянки, оскільки відповідач отримав право користування нею з моменту підписання договору та його державної реєстрації. Окрім цього, прокурор вважає, що судова експертиза однозначно не вказала на підробку печатки та підпису відповідача на акті прийняття передачі.
Також зазначає, що підставою для розірвання договору оренди є саме систематична несплата відповідачем орендної плати, тому місцевий суд помилково задоволив зустрічні позовні вимоги відповідача.
З огляду на вищевказане, прокурор просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.2026 у справі № 914/11/25 та прийняти нове рішення, яким задоволити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що він не підписував акту прийняття передачі земельної ділянки, що також підтверджується висновком судової експертизи, яку було проведено в межах розгляду цієї справи.
Відповідач зазначає, що йому також не передали паспорт на водний об?єкт, що є порушенням вимог Типового договору, з огляду на що у нього не було можливості здійснювати користування земельною ділянкою з водним об`єктом, отже і обов?язку сплачувати орендну плату у нього не виникло.
Також на думку відповідача державна реєстрація речового права оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом на ім`я відповідача була проведена незаконно та не може бути доказом на підтвердження позиції прокурора про користування відповідачем земельною ділянкою.

Процесуальні дії апеляційного господарського суду у справі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури від 15.05.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.2026 у справі № 914/11/25, витребувано в Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/11/25.
26.05.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи № 914/11/25. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 розгляд справи призначено на 22.06.2026 року. 
У судове засідання 22.06.2026 прокурор з`явився, підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі з підстав зазначених в апеляційній скарзі та усних поясненнях 
У судове засідання 22.06.2026 представник позивача не з`явився, подав клопотання в якому вимоги апеляційної скарги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності.
У судове засідання 22.06.2026 представник відповідача з`явився, заперечив проти апеляційної скарги.
У судовому засіданні 22.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду. 

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 759 та ст. 761 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів, штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Аналогічна норма міститься також у статті 4 Водного кодексу України.
За визначенням основних термінів, наведених у статті 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типовий договір оренди землі та типовий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом також зазначаються: розмір орендної плати за водний об`єкт; об`єм та площа водного об`єкта (водного простору), у тому числі рибогосподарської технологічної водойми; перелік гідротехнічних споруд, лінійних споруд, мостових переходів, а також інших об`єктів інфраструктури, розташованих на земельній ділянці (за наявності), їх характеристики та стан; зобов`язання орендаря щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами та права спеціального водокористування. Невід`ємною складовою договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом є паспорт водного об`єкта.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено місцевим судом, 02.05.2023 між Новояричівською селищною радою та ФОП Москвитин О.О., укладено договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом № 05-03/23.
Відповідно до п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом ставком площею 17, 1307 га за межами с. Великосілки Львівського (Кам`янка-Бузького) району Львівської області.
Згідно з п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 17, 1307 га, у тому числі ділянка під водним об`єктом – 17, 1307 га (ставок) з кадастровим номером 4622181600:11:000:0259, цільове призначення земельної ділянки для рибогосподарських потреб (КВЦПЗ 10.07), яка розташована: Львівська область, на території Новояричівської селищної ради (за межами населеного пункту с. Великосілки), та водний об`єкт (водний простір), у тому числі рибогосподарська технологічна водойма 17, 1307 га; 197 тис.м3. Рибогосподарська технологічна водойма згідно з цим договором надається в оренду з урахуванням вимог Закону України «Про аквакультуру».
Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становила 515 290, 44 грн. (п. 4 договору).
Відповідно до п. 5 договору, об`єкт оренди, не має недоліків, що можуть перешкоджати його ефективному використанню.
Згідно з п. 7 договору, цей договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років.
Пунктом 8 договору орендна плата за земельну ділянку визначена у розмірі 15, 331159 % від нормативно грошової оцінки землі, що становить 79 000, 00 грн на рік та орендна плата за водний об`єкт 5 404, 89 грн на рік.
Згідно з п. 10 договору орендна плата вноситься у такі строки: 
1) За земельну ділянку державної та/або комунальної власності, набуту в оренду за результатами торгів: за перший рік – не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору; починаючи з наступного року – відповідно до Податкового кодексу України.
2) За земельну ділянку державної та/або комунальної власності, набуту в оренду без проведення земельних торгів: за перший рік – у п`ятиденний строк після підписання цього договору; починаючи з наступного року – відповідно до Податкового кодексу України.
3) За водний об`єкт: за перший рік – у п`ятиденний строк після підписання цього договору; починаючи з наступного року – щороку не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим роком.
Сторонами не заперечується, що 13.04.2023 відповідачем сплачено гарантійний внесок у розмірі 14 600, 46 грн на рахунок позивача.
Також, відповідно до матеріалів справи, а саме інформації ГУ ДПС у Львівській області від 18.11.2024 № 13035/5/13-01-24-12, яка була надана на запит Жовківської окружної прокуратури від 07.11.2024 № 14.53/05-38-4747ВИХ-24, податковим органом нараховано орендну плату за земельну ділянку з кадастровим номером 4622181600:11:000:0259 загальною площею 17, 1307, га, що розташована за межами с. Великосілки, Львівського району, відповідно до договору оренди № 05-03/9/23 та сформовано податкові повідомлення-рішення з орендної плати за період з 02.05.2023 по 31.12.2024, а саме:
- податкове повідомлення-рішення за податковий період 2023 рік від 13.11.2024 № 2429472-2412-1320-UA460602900000528761 на суму 52 666, 81 грн;
- податкове повідомлення-рішення за податковий період 2024 рік від 13.11.2024 № 2429471-2412-1320-UA460602900000528761 на суму 83 029, 22 грн.
Відповідно до п. 12 договору, у разі невнесення орендної плати за землю та/або водний об`єкт у строки, визначені цим договором: у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розміні 0,1 відсоток річної орендної плати за кожний день прострочення з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Відповідно до пункту 48 договору, невід`ємними частинами цього договору є:
- паспорт водного об`єкта, а в разі надання в оренду рибогосподарської технологічної водойми - паспорт та/або технічний проєкт рибогосподарської технологічної водойми;
- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку;
- акт приймання-передачі земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом з фото-відео фіксацією об`єкта оренди на цифровому носії.
Колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами договір відповідає Типовому договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 № 572.
До матеріалів справи позивачем долучено Акт приймання – передачі земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 02.05.2023, однак відповідач заперечує факт підписання вказаного акту.
За результатами проведення судової експертизи, до матеріалів справи також долучено висновок експерта від 17.10.2025 № СЕ-19/114-25/24986-ДД, в якому експерт прийшов до висновку що зважаючи на спосіб виконання реквізитів в досліджуваному документі, а саме друкованого тексту, зображень підписів і печаток можна стверджувати, що даний документ виконано шляхом технічного (комп`ютерного) монтажу. 
Зокрема, відповідно до вказаного висновку:
"1. Зображення підпису у графі «ФОП Остап Москвитин», які містяться в Акті Прийняття передачі земельної ділянки В комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 02.05.2023 року, виконано з використанням комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки кольорового відтворення зображень електрофотографічним способом друку. 
2. Зображення відбитка круглої печатки "Фізична особа – підприємець Москвитин Остап Олегович 3584502695 Україна", який містится в Акті Прийняття передачі земельної ділянки В комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 02.05.2023 року виконано з використанням комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки кольорового відтворення зображень електрофотографічним способом друку. 
3. Досліджуваний документ "Акт Прийняття передачі земельної ділянки В комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 02.05.2023 року", зокрема наступні реквізити в ньому: друкований текст, зображення відбитку круглої печатки "Фізична особа – підприємець Москвитин Остап Олегович 3584502695 Україна" та зображення підпису у графі "ФОП Остап МОСКВИТИН", від імені Остапа Москвитина, виконано шляхом технічного (комп`ютерного) монтажу з використанням комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки кольорового відтворення зображень електрофотографічним способом друку".
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 ГПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
В силу положень ч. 2 ст. 98 ГПК України особливість висновку експерта полягає в тому, що предметом його дослідження є обставини, встановлення яких потребує наявності спеціальних знань. Висновок експерта дозволяє встановити певні специфічні обставини, які не можуть бути встановлені іншими доказами (засобами доказування).
У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 916/2479/17 Верховний Суд наголосив, що дослідження висновку експерта це процесуальна дія, спрямована на одержання з висновку експерта відомостей про факти судом і доведення їх до сприйняття учасників процесу. Суд зобов`язаний особисто сприйняти наданий йому висновок експерта з метою його правильної оцінки при винесенні рішення. Досліджуючи висновок експерта, суд повинен перевірити дотримання прав осіб, які беруть участь у справі, під час призначення та проведення експертизи, а також чи було їм надано можливість ознайомитися з висновком експертизи.
Разом з тим, згідно зі статтею 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
За результатами проведення судової експертизи колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що прокурором та позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів передачі відповідачу земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, а також паспорт водного об`єкту, що суперечить пункту 48 Типового договору затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.06.2021 № 572 та спростовує доводи прокурора про виникнення у відповідача права користування спірною земельною ділянкою та водним об?єктом з моменту державної реєстрації договору.
Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Щодо здійсненої позивачем державної реєстрації договору та долученням до матеріалів справи копії витягу з Державного реєстру речових прав від 13.02.2024 № 365661579, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вищевказаного витягу, державний реєстратор Бохно О.О. 07.02.2024 здійснила реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер: 4622181600:11:000:0259 лише на підставі договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, серія та номер: 05-03/9/23, виданий 02.05.2023, видавник: Новояричівська селищна рада Львівського району Львівської області ФОП Москвитин О.О.
Відповідно до п. 81-5. Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), набутого у результаті відчуження такого права її користувачем, заставодержателем (іпотекодержателем) у випадках, передбачених законом, а також набутого на підставі рішення суду, у результаті примусового звернення стягнення на таке право користування чи у результаті спадкування, подаються відповідні документи, передбачені статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Стаття 24 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” встановлює підстави для відмови у державній реєстрації, зокрема відповідно до пункту 4 частини 1, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
З огляду на те, що матеріали реєстраційної справи містять лише договір оренди без передбачених договором додатків, колегії суддів приходить до висновку, що це суперечить положенням Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, оскільки договір не дає можливості встановити факт набуття права користування спірною земельною ділянкою з водним об?єктом. 
Договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку), який встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря - право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця - право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства (аналогічні висновки викладені в постановах Касаційного господарьского суду у складі Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21).
Висновки про те, що договір оренди землі є консенсуальним, містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 808/4797/13-а та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 357/10393/19.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог статей 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування вірогідність доказів, на відмінну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів передачі та використання відповідачем земельної ділянки, передачі відповідачеві паспорту земельної ділянки а також висновок експерта, який встановив, що підпис і печатка відповідача на Акті приймання передачі земельної ділянки здійснена шляхом технічного (комп`ютерного) монтажу, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що об`єкт оренди не був переданий позивачем у користування відповідачу.
Беручи до уваги вищевказане, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора в частині розірвання договору з підстав систематичної несплати орендної плати та її стягнення з відповідача.
Щодо не застосування місцевим господарським судом висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі від № 902/1207/22, а також посилань апелянта на практику Верхового Суду щодо систематичної несплати орендарем орендної плати, як підстави для розірвання договору, колегія судді зазначає наступне.
У справі № 902/1207/22 предметом правового регулювання є правовідносини, які виникають під час укладення, виконання і розірвання договорів оренди землі. Предметом правового регулювання у даній господарській справі є правовідносини, які виникають під час укладення, виконання і розірвання договорів оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.
Особливістю регулювання правовідносин, які виникають під час укладення, виконання і розірвання договорів оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, є те, що окрім правових норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», спірні правовідносини між орендодавцем і орендарем земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом регулюються також нормами Водного кодексу України.
Також судову практику, яку зазначає прокурор у апеляційній скарзі колегія суддів вважає нерелевантою з огляду на встановлений факт відсутності обов?язку у відповідача сплачувати орендну плату, оскільки об?єкт оренди йому передано не було.
Щодо висновку місцевого господарського суду про задоволення зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 766 ЦК України встановлено, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором:
1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою;
2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Згідно із частинами третьою - четвертою статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі, зокрема, невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець зобов`язаний, зокрема, передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди.
Згідно з п. 39 договору, договір може бути розірвано за взаємною згодою осіб або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає його використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 43 договору, за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Разом із тим за змістом частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
З врахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Москвитина О.О. - про розірвання договору оренди з мотивів невиконання орендодавцем договірних зобов`язань щодо передачі об`єкту оренди. 
За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на те, що апелянт в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта про необхідність скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.2026 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Судові витрати.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.2026 у справі № 914/11/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.