ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 05 травня 2026 року 	Справа № 903/214/26	
Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання – Гандзілевська Яна Вікторівна
за участю представників сторін:
від відповідача 1: Мірчук В.В.,
взяв участь прокурор: Рішко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/214/26 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів в розмірі 58218,28 грн,
ВСТАНОВИВ:
04.03.2026 керівник Ковельської окружної прокуратури сформував в системі “Електронний суд” позов в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”, в якому просить суд:
1. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 09.09.2021, укладену між ТОВ “Волиньелектрозбут” та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 26.10.2021, укладену між ТОВ “Волиньелектрозбут” та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 09.11.2021, укладену між ТОВ “Волиньелектрозбут” та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 24.11.2021, укладену між ТОВ “Волиньелектрозбут” та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 29.11.2021, укладену між ТОВ “Волиньелектрозбут” та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
6. Стягнути з ТзОВ “Волиньелектрозбут” на користь Дубечненської сільської ради кошти в сумі 58 218,28 гривень.
7. Стягнути з ТзОВ “Волиньелектрозбут” на користь Волинської обласної прокуратури 15 974,4 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України додаткові угоди є недійсними, оскільки укладені в порушення вимог ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а тому є всі підстави вважати, що кошти в розмірі 58 218,28 грн, які сплачені Дубечненською сільською радою за товар є надміру сплачені та підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою суду від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.04.2026.
Відповідач ухвалу суду отримав 09.03.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, строк для подачі відзивів до 25.03.2026.
23.03.2026 представник відповідача сформував в системі Електронний суд відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки чинним законодавством не визначено перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати інформацію про коливання ціни товару на ринку та які саме документи мають підтверджувати факт такого коливання. Тому, залежно від специфіки предмета закупівлі факт коливання ціни товару на ринку може підтверджуватися, зокрема, довідками Торгово-промислової палати України, даними із сайту «Оператор ринку» тощо. З огляду на неоднозначність норми п.2 ч. 5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони не мали законних підстав не керуватися роз`ясненнями регулятора у сфері публічних закупівель, на якого законодавством покладено формування державної політики у цій галузі та надання офіційних роз`яснень. Твердження прокуратури про необхідність передбачення зростання ціни на товар та закладення у ціну на товар на момент подання тендерної пропозиції вважаємо таким, що не може бути практично реалізовано у контексті ринку електричної енергії. Довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Посилання прокурора на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 щодо застосування норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є неприпустимим, таким що суперечить конституційним засадам та не може бути підставою для визнання спірних додаткових угод недійсними, оскільки він сформульований у 2025 році, а правовідносини у 2021. Сторонами не було порушено вимог ст. 632 ЦК України, оскільки в Договорі сторонами імперативно передбачено, що нова ціна застосовується з 01 числа розрахункового місяця.
У вказаному відзиві представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
27.03.2026 представник відповідача сформував в системі Електронний суд клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 т. 226 Господарського процесуального кодексу України.
27.03.2026 Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області сформував в системі Електронний суд відзив (відповідь на відзив), в якій зазначив, що внаслідок укладення додаткової угоди №4 від 09.09.2021 сторони збільшили ціну на 17,6 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору. Крім цього, після укладення додаткової угоди №5 від 26.10.2021 (додаткова угода укладена в останні дні відповідного календарного місяця, а оплата фактично проводилася за зміненою ціною за вже раніше поставлену електричну енергію) сторони збільшили ціну на 27,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору, після укладення додаткової угоди №7 від 09.11.2021 сторони збільшили ціну на 38,9 % (розрахунки за ціною визначеною в угоді не проводилися), після укладення додаткової угоди №8 від 24.11.2021 сторони збільшили ціну на 52,9% (розрахунки за ціною, визначеною в угоді не проводилися), а після укладення додаткової угоди №9 від 29.11.2021 сторони збільшили ціну на 64,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору. Водночас в кожному випадку, укладаючи додаткову угоду щодо збільшення ціни на електричну енергію, її умови застосовувалися не з дати укладення, а з дати, що передувала укладенню, що свідчить про порушення сторонами ст. 632 Цивільного кодексу України. З огляду на порушення під час укладення додаткових угод положень ст. 632 Цивільного кодексу України та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» додаткові угоди №4 від 09.09.2021, №5 від 26.10.2021, №7 від 09.11.2021, №8 від 24.11.2021 та №9 від 29.11.2021 підлягають визнанню недійсними.
06.04.2026 представник Дубечненської сільскої ради сформував в системі Електронний суд заяву про проведення судового засідання без його участі. Зазначив, що не заперечує проти вирішення справи на користь позивача, за умови достатніх правових підстав.
06.04.2026 Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області сформував в системі Електронний суд відзив (заперечення) на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в яких прокурор, посилаючись на наявність виключного випадку для представництва прокурором інтересів держави в суді, просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.
Протокольною ухвалою від 07.04.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.05.2026 о 10.15 год.
Ухвалою суду від 07.04.2026 повідомлено Ковельську окружну прокуратуру, Дубечненську сільську раду та Товариство з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 05 травня 2026 року на 10:15 год.
Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.
Щодо заяви відповідача про залишення позовної заяви керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради без розгляду.
На обґрунтування заяви про залишення позову без розгляду відповідач посилається на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 у справі №3-28/2024(59/24), яким окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визнані неконституційними.
Відповідач вважає, що у зв`язку із неконституційністю окремих норм спеціального закону, прокурор немає підстав для представництва інтересів держави у суді.
Також відповідач посилається на безпідставність звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради, посилаючись на те, що підстави звернення не є виключними, як це передбачено ст. 131-1 Конституції України.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 у справі №3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнір Бізнес Груп» щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді):
1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.
2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
Отже, враховуючи п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України, приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», які визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року, тобто, до цієї дати положення абзацу першого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» залишаються чинними у редакції, що діяла до винесення зазначеного рішення Конституційного Суду, та підлягають застосуванню.
Керівник Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів, саме 04.03.2026, тобто, в період, коли приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», які визнані неконституційними, залишаються чинними, а тому вони підлягають застосуванню.
Окрім цього, з урахуванням п. 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України дія Рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 у справі №3-28/2024(59/24) не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді у справі №903/214/26, оскільки вони виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визнаних неконституційними. 09.10.2025 року Ковельська окружна прокуратура вперше направила Дубечненській сільській раді листи щодо неправомірності укладення додаткових угоди до договору.
За таких обставин заява відповідача про залишення позову керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради без розгляду не підлягає до задоволення, а правові підстави для залишення позову без розгляду з підстав визнання неконституційними окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутні.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 344/12305/18 (п. 139).
Щодо посилань відповідача на те, що підстави звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради не є виключними.
У пункті 4.2. рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 у справі №3-28/2024(59/24) Конституційний Суд України наголошує, що пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України уповноважує прокуратуру на здійснення представництва інтересів держави в суді тільки у виключних випадках та в порядку, що визначені законом, а не на здійснення такого представництва у випадках, визначених органами прокуратури.
В пункті 4.3. Рішення Конституційний Суд України констатує, що в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прикметник „виключний означає виняток із загальних правил. З огляду на це словосполучення „у виключних випадках, яке міститься в зазначеному конституційному приписі, вказує на обмежувальний характер останнього. Він не наділяє прокуратуру універсальними повноваженнями щодо представництва інтересів держави в суді та не встановлює для неї загальної чи альтернативної компетенції, а стосується представництва інтересів держави в суді лише у виняткових, нетипових за своєю юридичною природою обставинах.
Відповідно й припис „у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, який міститься в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, серед іншого, означає, що хоча законодавець і має дискрецію щодо унормування в законах України випадків і порядку здійснення представництва прокуратурою інтересів держави в суді, однак обов`язковим є те, щоб такі випадки не лише установлювалися законом, а й були об`єктивно винятковими, чітко обмеженими, зведеними до мінімально необхідних, обумовленими особливими обставинами та сприймалися стороннім спостерігачем не як загальні правила, а саме як винятки. Визначення таких випадків є дискрецією законодавця.
У пункті 7.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що розв`язуючи питання про конституційність абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, Конституційний Суд України виходить із того, що в ньому йдеться про виключні випадки представництва прокуратурою (прокурором) інтересів держави в суді відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України [абзац п`ятий, перше, друге речення абзацу дев`ятого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 5 червня 2019 року № 4-р(II)/2019].
Такі випадки в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону сформульовані через перелік, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; якщо захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначає, що законодавець має обов`язок та не позбавлений можливості конкретизувати перелік випадків представництва прокурором інтересів держави в суді, зокрема вказавши на критерії/ознаки їх установлення, для визначення меж дискреції прокурора та суду без шкоди для ефективності виконання прокуратурою покладеної на неї функції.
Оскільки законодавцем ще не конкретизовано переліку випадків представництва прокурором інтересів держави в суді, не вказано критеріїв/ознак їх установлення, поняття «виключність» є оціночним поняттям.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.
Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (п. 10.3) зазначила, що орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави.
З урахуванням наведеного позов керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради спрямований на захист інтересів держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначила, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства.
Під час подання позовної заяви керівник Ковельської окружної прокуратури обґрунтував «виключність» випадку.
У позовній заяві прокурор посилається на те, що на виконання Договору № 23-21/302 ТОВ «Волиньелектрозбут» упродовж 2021 року поставлено 252682кВт*год електричної енергії за підвищеною ціною, внаслідок безпідставного укладення додаткових угод Дубечненська сільська рада надміру витратила 58280,28 грн бюджетних коштів. На думку прокурора при цьому було порушено приписи статтей 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та 632 Цивільного кодексу України. Прокурор вважає, що внаслідок укладення додаткових угод ТОВ «Волиньелектрозбут» безпідставно отримало 58280,28 грн, які підлягають стягненню з останнього у зв`язку із порушенням вимог Цивільного кодексу України та поверненню до місцевого бюджету, ці кошти наповнять місцевий бюджет та дозволять належним чином розпорядитися ними. Обґрунтовуючи звернення з позовом, прокурор зазначає, що ці кошти наповнять місцевий бюджет та дозволять належним чином розпорядитися ними. В умовах військового стану питання наповнення місцевого бюджету додатковими коштами надзвичайно важливе, оскільки їх можна використати в тому числі і на підтримку Збройних Сил України, або ж інших військових формувань. При цьому такі кошти потрібні вже «сьогодні і зараз», а не через умовний тим більше невизначений термін часу, допоки Забродівська сільська рада не віднайде часу для виконання повноважень, покладених на неї Законом.
Водночас, Дубечненська сільська рада, будучи єдиним уповноваженим органом на вжиття заходів спрямованих на повернення надміру витрачених коштів жодних заходів, спрямованих на їх повернення до місцевого бюджету не вживала. Дубечненська сільська рада повідомила, що органом місцевого самоврядування заходи претензійно-позовного характеру за вказаним фактом не вживались, селищна рада не заперечувала проти подання окружною прокуратурою позову в її інтересах.
Враховуючи обізнаність Дубечненської сільської ради про порушення інтересів держави та територіальної громади; беручи до уваги характер наданої останньою інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та відсутність наміру звертатись до суду самостійно, з огляду на наявність порушень інтересів держави, що полягає у неналежному виконанні уповноваженим органом функцій із їх захисту, у керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради є підстави для представництва інтересів держави в суді, а тому у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстав недоведеності прокурором виключності обставин для звернення з позовом до суду слід відмовити.
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19). 
Оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності (аналогічний правовий висновок міститься у п. 8.2.4 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15).
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2021 Дубечненською сільською радою за результатами проведеної переговорної процедури закупівлі за ідентифікатором UA- 2021-01-11-000249-b укладено договір про постачання електричної енергії №23-21/302 із ТзОВ «Волиньелектрозбут» (далі – Договір).
Відповідно до п. 2.3 Договору кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором, визначено у додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. 
Згідно з додатком 1 постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцю електричну енергію 293000кВт* год. Строк постачання електричної енергії: з 01.02.2021 по 31.12.2021.
Згідно п. 5.1. загальна ціна (сума) договору становить 644000 грн, у т.ч. ПДВ 107433 грн. 
Відповідно до п. 5.2. договору ціна за одиницю товару визначається у додатку 2 до договору, відповідно до якого ціна за одиницю товару становить – 2,20 грн/кВт* год з ПДВ, ціна електричної енергії як товару (без ПДВ) – 0,29393 грн/кВт* год. 
Пунктом 5.3 ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору. До зміни ціни за одиницю товару постачальник зобов`язаний постачати електричну енергію за ціною, яка зазначена у договорі у чинній його редакції. У разі незгоди із зміною ціни чи інших умов договору споживач має право ініціювати процедуру дострокового припинення (розірвання) договору відповідно до законодавства України та умов цього договору.
У разі відмови споживача від зміни ціни або інших умов договору, що запропоновані постачальником, а також у разі відсутності відповіді споживача на таку пропозицію постачальника протягом 20 днів з дня її отримання, постачальник має право ініціювати процедуру дострокового припинення (розірвання) договору відповідно до законодавства України та умов цього договору. 
Пунктом 6 додатку 3 до договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пп. 1-8 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Згідно з п. 7 додатку 3 до договору зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" (далі – РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі –ВДР) та інші показники, які складися у відповідному розрахунковому періоду в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі інтернет https://www.oree.com.ua – згідно з частиною 6 статті 61 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, передбачених цим підпунктом, сторонами визнаються наступні документи: 
1) завірені належним чином копії (роздруківки з веб-сайту) Звітів про результати роботи РДН/ВДР та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП "Оператор ринку".
Згідно п. 13.2 договору умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору.
На момент підписання договору сторонами погоджені всі істотні умови договору, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".
Як зазначає прокурор, за час виконання вказаного Договору до нього на підставі додаткових угод неодноразово вносились зміни, в тому числі вісім разів в частині підвищення ціни за одиницю товару – 1 кВт/год електричної енергії, зокрема:
1. додатковою угодою № 1 від 17.03.2021 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.03.2021 ціну електричної енергії збільшено з 2,2 грн/кВт/ год до 2,384543 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 1 від 17.03.2021 з 01.03.2021 збільшено з 1,539403 грн/кВт/год до 1,693189 грн/кВт/год;
2. додатковою угодою №2 від 23.04.2021 внесено зміни в частині долучення до договору додаткових споживачів електричної енергії (адрес, за якими здійснюватиметься постачання електричної енергії);
3. додатковою угодою №3 від 25.05.2021 внесено зміни в частині долучення до договору додаткових споживачів електричної енергії (адрес, за якими здійснюватиметься постачання електричної енергії);
4. додатковою угодою №4 від 09.09.2021 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.09.2021 ціну електричної енергії збільшено з 2,384543 грн/кВт/год до 2,587523 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 4 від 09.09.2021 з 01.09.2021 збільшено з 1,693189 грн/ кВт/год до 1,862339 грн/кВт/год;
5. додатковою угодою №5 (згідно відомостей наявних на веб-сайті https://prozorro.gov.ua/ укладеною 26.10.2021) з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.10.2021 ціну електричної енергії збільшено з 2,587523 грн/кВт/год до 2,81078 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 5 ціну з 01.10.2021 збільшено з 1,862339 грн/ кВт/год до 2,048387 грн/кВт/год;
6. додатковою угодою №6 від 01.11.2021 внесено зміни в частині долучення до договору додаткових споживачів електричної енергії (адрес, за якими здійснюватиметься постачання електричної енергії);
7. додатковою угодою №7 від 09.11.2021 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.11.2021 ціну електричної енергії збільшено з 2,81078 грн кВт/год до 3,066341 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 7 від 09.11.2021 з 01.11.2021 збільшено з 2,048387 грн/кВт/год до 2,253021 грн/кВт/год;
8. додатковою угодою №8 від 24.11.2021 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 11.11.2021 ціну електричної енергії збільшено з 3,066341 грн/кВт/год до 3,326434 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 8 від 24.11.2021 з 11.11.2021 збільшено з 2,253021 грн/кВт/год до 2,478098 грн/кВт/год;
9. додатковою угодою №9 від 29.11.2021 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 12.11.2021 ціну електричної енергії збільшено з 3,326434 грн/кВт/год до 3,623508 грн/кВт/, при цьому ціну електричної енергії як товару додатковою угодою № 9 від 29.11.2021 з 12.11.2021 збільшено з 2,478098 грн/кВт/год до 2,72566 грн/кВт/год;
10. додатковою угодою №10 від 13.12.2021 припинено договірні відносини в частині постачання електричної енергії за Договором з 13.12.2021.
Підставою для укладення вищевказаних додаткових угод слугували листи від ТОВ «Волиньелектрозбут» з долученими до них в окремих випадках довідками Харківської торгово-промислової палати. Листи були скеровані керівникам підприємств, установ та організацій, з якими за результатами проведення закупівель укладено договори про постачання електричної енергії споживачу, якими замовників поінформовано про внесення змін до умов Договору в частині підвищення ціни електричної енергії.
Як зазначає прокурор, під час дії договору поставки ТОВ «Волиньелектрозбут» у 2021 році поставлено на виконання умов договору про постачання електричної енергії №23-21/302 від 25.01.2021 252682 кВт електричної енергії для Дубечненської сільської ради згідно актів приймання-передачі електричної енергії на суму 644 600,00 грн, а саме:
- у лютому 2021 року 57331 кВт на суму 140 511,78 грн ( акт приймання передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 28.02.2021 №105/537- 0093000/2/1; платіжні доручення від 04.03.2021 на суми: 95 519,41 грн; 14 273,58 грн; 15 439,60 грн; 349,80 грн; 4 144,99 грн; 3 791,40 грн 6 599,60 грн; 393,40 грн);
- у березні 2021 року 35268 кВт на суму 84 098,06 грн (акт приймання передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.03.2021 №105/537- 0093000/3/1; платіжні доручення від 05.04.2021 на суми: 1 638,18 грн; 2608,68 грн; 6 462,10 грн; 10 587,36 грн; 2 778,02 грн; 40,54 грн;739,21 грн; 59 243,97 грн);
- у квітні 2021 року 2 801 кВт на суму 63 908,12 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 30.04.2021 №105/537-0093000/4/1; платіжні доручення від 06.05.2021 на суми: 2 432,23 грн; 1 125,51 грн; 16,69 грн; 3 131,71 грн; 9 416,65 грн; 591,36 грн; 1 619, 10 грн; 45 574,87 грн);
- у травні 2021 року 22 641 кВт на суму 53 988,48 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.05.2021 №105/537- 0093000/5/1; платіжні доручення від 07.06.2021 на суми: 1 185,39 грн; 19, 00 грн; 376,00 грн; 2 125,00 грн; 11 735,00 грн; 8 334,00 грн; 921,09 грн; 29 293,00 грн);
- у червні 2021 року 10 116 кВт на суму 24 122,02 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 30.06.2021 №105/537- 0093000/6/1; платіжні доручення від 05.07.2021 на суми: 8 046,15 грн; 2 361,00 грн; 5 277,07 грн; 5 468,00 грн; 626,87 грн; 637,00 грн; 1 705,93 грн;)
- у липні 2021 року 4 823 кВт на суму 11 500,63 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.07.2021 №105/537-0093000/7/1; платіжні доручення від 03.08.2021 на суми 3 462,34 грн; 3 175,77 грн; 593,31 грн; 2 263,00 грн; 348,46 грн; 19,08 грн; 507,46 грн; 1 185,21 грн);
- у серпні 2021 року 10 420 кВт на суму 24 846,94 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.08.2021 №105/537- 00930008/1; платіжні доручення від 08.09.2021 на суми 7 266,66 грн; 3 021,22 грн; 1 259,04 грн; 5 509,26 грн; 579,44 грн; 11,92 грн; 410,14 грн; 6 779,26 грн;);
- у вересні 2021 року 17 766 кВт на суму 45 969,95 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 30.09.2021 №105/537- 0093000/9/1; платіжні доручення від 07.10.2021 на суми 3 901,97 грн; 256,18 грн; 7 806,55 грн; 3 048,10 грн; 2 346,90 грн; 80,21 грн; 631,36 грн; 27 898,68 грн); 
- у жовтні 2021 року 25 762 кВт на суму 72 411,36 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.10.2021 №105/537- 0093000/10/1; платіжні доручення від 05.11.2021 на суми 815,15 грн; 4 835,61 грн; 104,00 грн; 2 316,09 грн; 7 304,13 грн; 2 442,60 грн; 11 878,36 грн; 42 715,44 грн;) 
- у листопаді 2021 року 35 216 кВт на суму 127 606,43 грн (акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 30.11.2021 №105/537-
0093000/11/1; платіжні доручення від 09.12.2021 на суми : 17 349,35 грн; 7 823,15
грн; 981,97 грн; 72,47 грн; 4 169,19 грн; 2 993,02 грн; 83 366,03 грн ).
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (Закон України “Про публічні закупівлі”).
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм зокрема, Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Верховний Суд вже зазначав, зокрема у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, що законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Сторона договору при здійсненні державних закупівель розпоряджається не власними коштами, а коштами держави, коштами платників податків.
При цьому, право сторін договору на внесення змін до нього не може відбуватися з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, відповідно, свобода договору не може превалювати над дотримання вимог закону (постанова Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №927/56/23).
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/ або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
У відповідності до приписів п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, – не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. 
Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. 
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/ або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. 
Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Відповідні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
Як встановлено судом, надані ТОВ "Волиньелектрозбут" документи (листи) за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, а тому не можуть слугувати належним доказом факту коливання ціни на електричну енергію, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на електроенергію, в них відсутній аналіз вартості ціни станом на дату укладення Договору та додаткових угод чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку у звітному періоді, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". 
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18 зазначив, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін. 
Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку. 
Аналогічної правової позиції у тотожних правовідносинах дотримується Верховний Суд у постановах від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18.
Верховний Суд у постанові № 927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №916/747/24 від 06.02.2025 під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Так, ст. 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 
Відповідачем не дотримано вимог щодо документального підтвердження факту збільшення ціни на певний період, а саме чому таке підвищення ціни на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, узгодженій сторонами при підписанні договору, не наведено причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник не довів, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент укладення договору про закупівлю). 
Надані відповідачем документи не можуть виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електричну енергію на ринку та не можуть бути розцінені як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору про закупівлю електричної енергії в частині збільшення вартості ціни. 
Звернення постачальника з метою укладення додаткових угод не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у ньому відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Аналогічні висновки сформульовані в постанові Великої Палати у справі №920/19/24 від 25.11.2025.
Судом встановлено, що укладаючи додаткові угоди №4 від 09.09.2021, №5 від 26.10.2021, №7 від 09.11.2021, №8 від 24.11.2021, №9 від 29.11.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії від тієї ціни, яка була визначена при укладанні договору, а саме: 
- згідно додаткової угоди №4 від 09.09.2021 сторони збільшили ціну на 17,6 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (відповідно до умов договору від 25.01.2021 ціна на електричну енергію становила 2,2 грн/кВт*год, додатковою угодою №4 від 09.09.2021 ціну на електричну енергію збільшено до 2,587523 грн/кВт*год);
- згідно додаткової угоди №5 від 26.10.2021 сторони збільшили ціну на 27,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (відповідно до умов договору від 25.01.2021 ціна на електричну енергію становила 2,2 грн/кВт*год, додатковою угодою №5 від 26.10.2021 ціну на електричну енергію збільшено до 2,81078 грн/кВт*год);
- згідно додаткової угоди №7 від 09.11.2021 сторони збільшили ціну на 38,9 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (з урахуванням умов договору від 25.01.2021 ціна на електричну енергію становила 2,2 грн/кВт*год, додатковою угодою №7 від 09.11.2021 ціну на електричну енергію збільшено до 3,056341 грн/кВт*год);
- згідно додаткової угоди №8 від 24.11.2021 сторони збільшили ціну на 52,9% від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (з урахуванням умов договору від 25.01.2021 ціна на електричну енергію становила 2,2 грн/кВт*год, додатковою угодою №8 від 24.11.2021 ціну на електричну енергію збільшено до 3,326434 грн/кВт*год);
- згідно додаткової угоди №9 від 29.11.2021 сторони збільшили ціну на 64,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору (з урахуванням умов договору від 25.01.2021 ціна на електричну енергію становила 2,2 грн/кВт*год, додатковою угодою №9 від 29.11.2021 ціну на електричну енергію збільшено до 3,623508 грн/кВт*год)
Отже, при врахуванні недійсності кожної з попередніх додаткових угод між датами укладення вказаних додатковоих угод, ціну на електричну енергію, як товар, збільшено понад 10 %, що суперечить ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Крім цього, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається (ст. 632 ЦК України). 
У додаткових угодах №4 від 09.09.2021, №5 від 26.10.2021, №7 від 09.11.2021, №8 від 24.11.2021, №9 від 29.11.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.09.2021, 01.10.2021, 01.11.2021, 11.11.2021, 11.11.2021 відповідно.
Отже, внаслідок укладення додаткової угоди №4 від 09.09.2021 сторони збільшили ціну на 17,6 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору.
Після укладення додаткової угоди №5 від 26.10.2021 (додаткова угода укладена в останні дні відповідного календарного місяця, а оплата фактично проводилася за зміненою ціною за вже раніше поставлену електричну енергію) сторони збільшили ціну на 27,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору, після укладення додаткової угоди №7 від 09.11.2021 сторони збільшили ціну на 38,9 % (розрахунки за ціною визначеною в угоді не проводилися), після укладення додаткової угоди №8 від 24.11.2021 сторони збільшили ціну на 52,9% (розрахунки за ціною, визначеною в угоді не проводилися), після укладення додаткової угоди №9 від 29.11.2021 сторони збільшили ціну на 64,7 % від тієї ціни, яка була визначена при укладенні договору. 
Судом встановлено, що в кожному випадку, укладаючи додаткову угоду щодо збільшення ціни на електричну енергію, її умови застосовувалися не з дати укладення, а з дати, що передувала укладенню, що свідчить про порушення сторонами ст. 632 Цивільного кодексу України.
Таким чином, судом встановлено, що з огляду на недотримання вимог ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", враховуючи відсутність підстав для внесення змін до договору та укладання додаткових угод №4 від 09.09.2021, №5 від 26.10.2021, №7 від 09.11.2021, №8 від 24.11.2021, №9 від 29.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №23-21/302 від 25.01.2021, вказані угоди є недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 632, ст. 652 ЦК України, ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки останні мали наслідок безпідставного збільшення ціни за одиницю товару.
Оскільки, вказані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то розрахунок за товар (електрична енергія) повинен здійснюватися за ціною, вказаною в основному договорі.
Стосовно заперечень відповідача щодо визнання додаткових угод недійсними.
Посилання відповідача на правомірність укладення додаткових угод у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку та дотриманням умов договору не спростовують встановлених порушень вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Вказаною нормою передбачено можливість зміни ціни за одиницю товару виключно в межах до 10 відсотків від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору, пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку. При цьому така норма встановлює граничний (кумулятивний) ліміт зміни ціни, а не допускає її неодноразове збільшення понад 10 відсотків шляхом укладення кількох додаткових угод.
Надані відповідачем документи не підтверджують дотримання встановленого законом граничного рівня зміни ціни, а відтак не спростовують незаконності укладення спірних додаткових угод.
Твердження відповідача про те, що зміна істотних умов договору відбувалась відповідно до умов договору та за взаємною згодою сторін, не приймаються судом до уваги, оскільки, положення Закону України «Про публічні закупівлі» мають імперативний характер, а відтак сторони не можуть своїм волевиявленням змінювати чи ігнорувати встановлені законом обмеження.
Посилання відповідача на те, що замовник мав можливість не погоджуватись із запропонованими змінами або розірвати договір, не спростовує факту порушення законодавства, оскільки наявність чи відсутність заперечень з боку замовника не впливає на правомірність зміни істотних умов договору.
Щодо доводів відповідача про належність довідок торгово-промислових палат та інформації з сайту ДП «Оператор ринку» як доказів коливання ціни, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №916/747/24 від 06.02.2025 під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. Таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. 
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Волиньелектрозбут» 58218,28 грн суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Аналізом інформації щодо кількості постачання електричної енергії під час дії договору поставки установлено, що ТОВ «Волиньелектрозбут» у 2021 році поставлено на виконання умов договору від 25.01.2021 №23-21/302 252 682 кВт електричної енергії для Дубечненської сільської ради згідно актів приймання-передачі електричної енергії на суму 644 600,00 грн.
Розрахунок безпідставно отриманих та збережених коштів ТОВ «Волиньелектрозбут» у спірних правовідносинах згідно згаданих вище актів приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії та платіжних доручень:
ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 09.09.2021 додаткової угоди № 4 до Договору закупівлі № 23-21/302 поставлено упродовж вересня 2021 року 17 766 кВт електричної енергії за ціною 2,587523 грн/кВт/год з ПДВ.
Дубечненською сільською радою за поставлену електричну енергію сплачено 45 969,95 грн з ПДВ, а саме: 17 766 кВт ? 2,587523 грн/кВт/год = 45 969,95 грн.
При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі (з урахуванням ціни визначеною додатковою угодою №1 від 17.03.2021, що не оспорюється), становила б 42 363,8 грн з ПДВ, а саме: 17 766 кВт ? 2,384543 грн/кВт/год = 42 363,8 грн.
Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за додатковою угодою від 09.09.2021 № 4 до Договору закупівлі становить: 45 969,95-42 363,8 грн = 3 606,15 грн.
2. ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 26.10.2021 додаткової угоди № 5 до Договору закупівлі № 23-21/302 поставлено упродовж жовтня 2021 року 25 762 кВт електричної енергії за ціною 2,81078 грн/кВт/год з ПДВ.
Дубечненською сільською радою за поставлену електричну енергію сплачено 72 411,36 грн з ПДВ, а саме: 25 762 кВт ? 2,81078 грн/кВт/год = 72 411,36 грн.
При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі (з урахуванням ціни визначеною додатковою угодою №1 від 17.03.2021, що не оспорюється), становила б 61 430,6 грн з ПДВ, а саме: 25 762 кВт ? 2,384543 грн/кВт/год = 61 430,6 грн.
Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за додатковою угодою від 26.10.2021 № 5 до Договору закупівлі становить: 72 411,36 грн – 61 430,6 грн = 10 980,76 грн.
3. ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 09.11.2021 та 24.11.2021 додаткових угод № 7 та №8 до Договору закупівлі № 23-21/302 електрична енергія за ціною, визначеною у вказаних угодах не постачалася та, відповідно, Дубечненською сільською радою розрахунки по цінах визначених у вказаних угодах не проводилися.
Водночас, ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 29.11.2021 додаткової угоди №9 до Договору закупівлі № 23-21/302 поставлено упродовж листопада 2021 року 35216 кВт електричної енергії за ціною 3,623508 грн/кВт/ год з ПДВ.
Дубечненською сільською радою за поставлену електричну енергію сплачено 127 605,43 грн з ПДВ, а саме: 35216 кВт - 3,623508 грн/кВт/год = 127 605,43 грн.
При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені первісним Договором закупівлі (з урахуванням ціни визначеною додатковою угодою №1 від 17.03.2021, що не оспорюється), становила б 83 974,06 грн з ПДВ, а саме: 35216 кВт ? 2,384543 грн/кВт/год = 83 974,06 грн.
Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за додатковою угодою від 29.11.2021 № 9 до Договору закупівлі становить: 127 605,43 грн – 83 974,06 грн = 43 631,37 грн.
Отже, за результатами виконання вказаного правочину ТОВ «Волиньелектрозбут» на підставі укладених додаткових угод № 4 від 26.10.2021, №5 від 26.10.2021, №7 від 09.11.2011, №8 від 24.11.2021 та №9 від 29.11.2021 до Договору, якими збільшено договірну ціну, безпідставно отримало бюджетних коштів в сумі 58 218,28 грн (3606,15 грн + 10980,76 грн+ 43631,37 грн).
Таким чином, грошові кошти в сумі 58 218,28 грн є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "Волиньелектрозбут", підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути Дубечненській сільській раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Таким чином, інтереси держави у даному випадку збігаються з інтересами жителів територіальної громади.
Порушення чинного законодавства України, що стосуються коштів місцевого бюджету підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає істотної шкоди інтересам держави всупереч ст. 7 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування.
У постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18 зазначено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження.
Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18.
Внаслідок укладення додаткових угод ТОВ «Волиньелектрозбут» безпідставно отримало 58 218,28 грн, які підлягають стягненню з останнього у зв`язку з порушенням вимог Цивільного кодексу України та поверненню до місцевого бюджету.
При цьому ці кошти наповнять місцевий бюджет та дозволять належним чином розпорядитися ними. В умовах військового стану питання наповнення місцевого бюджету додатковими коштами надзвичайно важливе, оскільки їх можна використати в тому числі і на підтримку Збройних Сил України, або ж інших військових формувань. При цьому такі кошти потрібні вже «сьогодні і зараз», а не через умовний тим більше невизначений термін часу, допоки Забродівська сільська рада не віднайде часу для виконання повноважень, покладених на неї Законом.
Водночас, Дубечненська сільська рада, будучи єдиним уповноваженим органом на вжиття заходів спрямованих на повернення надміру витрачених коштів жодних заходів, спрямованих на їх повернення до місцевого бюджету не вживає.
Дубечненська сільська рада повідомила, що органом місцевого самоврядування заходи претензійно-позовного характеру за вказаним фактом не вживались, селищна рада не заперечує проти подання окружною прокуратурою позову в її інтересах.
Також слід урахувати, що у вказаній справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, з урахуванням необхідності якнайшвидшого повернення коштів до бюджету та подальшого їх використання на потреби територіальної громади. 
Враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Дубечненської сільської ради про порушення інтересів держави та територіальної громади, та беручи до уваги характер наданої останньою інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та наміру звертатись до суду самостійно, є виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.
За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про залишення без розгляду позовної заяви керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубечненської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 58 218,28 грн.
2. Позов задовольнити.
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 09.09.2021, укладену між ТОВ «Волиньелектрозбут» та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 26.10.2021, укладену між ТОВ «Волиньелектрозбут» та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 09.11.2021, укладену між ТОВ «Волиньелектрозбут» та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
6. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 24.11.2021, укладену між ТОВ «Волиньелектрозбут» та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
7. Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 29.11.2021, укладену між ТОВ «Волиньелектрозбут» та Дубечненською сільською радою до Договору про постачання електричної енергії від 25.01.2021 № 23-21/302.
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, 43026, код ЄДРПОУ 42159289) на користь Дубечненської сільської ради (44412, Волинська обл., Ковельський р-н, село Дубечне, вул. Незалежності, буд. 20, код ЄДРПОУ 04332940) кошти в сумі 58218, 28 грн (п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімнадцять гривень 28 коп.).
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, 43026, код ЄДРПОУ 42159289) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, код ЄРДПОУ 02909915) 15974,40грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повне рішення складено 05.05.2026.

Суддя І. О. Гарбар