ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/14678/25 пров. № А/857/53879/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року (суддя Каленюк Ж.В., ухвалену в м. Луцьку) у справі №140/14678/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинські оптичні мережі" про стягнення податкового боргу,- 
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” про стягнення з рахунків платника у банках в дохід бюджету коштів для погашення податкового боргу в сумі 16848185,09 грн.
Також разом з поданням позову Головне управління ДПС у Волинській області подало заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” відчужувати майно, яке перебуває у його користуванні, а також вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна. Заява мотивована тим, що невжиття вказаних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а вжиття цих заходів буде мати наслідком збереження існуючого становища.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” про стягнення податкового боргу відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, її оскаржило Головне управління ДПС у Волинській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його прийнятті, неповне з`ясування обставин у справі, які необхідно було встановити, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинські оптичні мережі» про стягнення податкового боргу у справі №140/14678/25. Ухвалити нове судове рішення, яким заяву Головного управління ДПС у Волинській області про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинські оптичні мережі» відчужувати майно, яке перебуває у його користуванні, а також вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт, зокрема, зазначає що у зв`язку з виникненням права податкової застави, та на виконання статті 89 Податкового кодексу України податковим органом було прийнято рішення №19103/6/03-20-13-03-06 від 20.10.2025 про опис майна боржника в податкову заставу, яке отримано відповідачем 23.10.2025. 10.04.2025р. податковим керуючим проведено опис майна в податкову заставу, згідно органів реєстрації (даних МРРЕВ) на загальну суму 1 252 130,00грн. (Акт опису №34 від 10.04.2025р.) та зареєстровано податкову заставу в державному реєстрі рухомого майна (витяг №96696280 від 10.04.2025р.) Рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/3407/25 від 02.07.2025 в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Волинські оптичні мережі» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0328510701 від 27.11.2024, №0328520701 від 27.11.2024, №0328500701 від 27.11.2024 на загальну суму боргу 16 848 185,09грн. – відмовлено повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу ТОВ «Волинські оптичні мережі» залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 – без змін. Рішення набрало законної сили 02.10.2025. У зв`язку з цим податковим керуючим Головного управління ДПС у Волинській надіслано лист №19104/6/03-20-13-04-06 від 20.10.2025 ТОВ «Волинські оптичні мережі» з пропозицією виділення майна у податкову заставу для його опису. У відповідь на зазначений лист вх. № 39034/6 від 07.11.2025 відповідачем було самостійно виділено майно, для опису у податкову заставу на загальну суму 306 384,37грн., про що складено акт №115 від 07.11.2025 та зареєстровано податкову заставу в державному реєстрі рухомого майна (витяг №100154967 від 10.11.2025р.). Відтак, Головне управління ДПС у Волинській області вважає, що є достатні підстави для вжиття зазначених заходів забезпечення позову, оскільки викладені вище обставини можуть порушити та обмежити законні права позивача.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями частин 1, 2, 6 статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №990/99/22 сформулювала правові висновки, за змістом яких інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду. При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстави унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, повинен бути переконаний у тому, що вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Важливим є саме момент об`єктивного існування наведених ризиків.
Відтак, аналіз практики застосування Верховним Судом підстави для забезпечення позову, визначеної пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, свідчить про те, що ухвала про забезпечення позову повинна бути вмотивована судом, зокрема, із зазначенням: 1) висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить забезпечити позов у спосіб заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” відчужувати майно (обладнання, товарно-матеріальні цінності тощо), вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, тоді як позов заявлено про стягнення для погашення податкового боргу в дохід бюджету коштів з рахунків товариства у банках.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, що спосіб забезпечення позову (заборона відчужувати майно, яке не визначено) не відповідає заявленим позовним вимогам (стягнення коштів з рахунків).
Окрім цього, як вірно зазначив суд першої інстанції, що позивач не довів, що не існує дієвого механізму, спроможного без заходів забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі його задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про забезпечення позову позивач долучив докази існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна публічного обтяження (податкової застави) майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” - транспортних засобів згідно з актом опису майна від 10 квітня 2025 року та іншого рухомого майна, майна платника податків згідно з актом опису майна від 07 листопада 2025 року.
Як визначено пунктом 88.1 статті 88 ПК України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом.
Приписами пункту 89.1 статті 89 ПК України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Пунктами 92.1, 92.3 статті 92 ПК України визначено, що платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу; у разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону. 
Відтак ПК України передбачений механізм, який забезпечує виконання платником податків грошових зобов`язань перед бюджетом, а відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду. Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем разом із заявою про забезпечення позову.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що заявником не надано доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань зі сплати податків, а доводи Головного управління ДПС у Волинській області ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на фактичних доказах того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі у разі задоволення позову.
Як слідує із заяви про забезпечення позову, на пропозицію податкового органу товариство самостійно надало перелік майна для опису у податкову заставу на загальну суму 306384,37 грн, про що складено акт від 07 листопада 2025 року №115 та зареєстровано податкову заставу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Окрім цього, як вірно зазначено судом першої інстанції, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинські оптичні мережі” на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №140/3407/25, у якій оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 27 листопада 2024 року №0328510701, №0328520701 та від 27 листопада 2024 року №0328500701, у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань за якими, як стверджує позивач, існує податковий борг, про стягнення якого і завлено позов.
Відтак, зважаючи на характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог та заяви позивача про забезпечення позову, а також ненаведення доводів та ненадання доказів, які б вказували на істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду через невжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 140/14678/25 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 15.05.2026