Справа № 683/995/26
2/683/1030/2026 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Старокостянтинів 

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В. 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/995/26, 2/683/1030/2026 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

У березні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (далі – ТОВ «Новий колектор») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 26 березня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» ( далі - ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №2189686 (далі – кредитний договір), який підписано шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на її номер мобільного телефону. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами договору, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 
За умовами договору 26 березня 2025 року ТОВ «Селфі Кредит» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 3900 грн., зарахувавши кошти на картковий рахунок відповідачки, зазначений нею у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили, що кредит надається на строк 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1% в день. 
Відповідачка отримала кредитні кошти, однак свої зобов`язання за договором належним чином не виконала. 
26 листопада 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу №261125/1, відповідно до умов якого ТОВ «Новий колектор» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №2189686. 
Оскільки ОСОБА_1 всупереч умов договору не виконує взяті на себе зобов`язання, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав.
З огляду на викладене, ТОВ «Новий колектор» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредиту, яка утворилась станом на 26 листопада 2025 року в розмірі 15705,82 грн., з яких: 2647,98 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 5257,84 грн. – заборгованість за нарахованими процентами, 7800 грн. – штраф, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати, понесені внаслідок відправлення позовної заяви відповідачці в сумі 234,18 грн.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача ТОВ «Новий колектор» - Савченко Т.О., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, у позовній заяві наявне її клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення у разі неявки до суду відповідачки. 
Відповідачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2026 року постановлено провести по справі заочний розгляд. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №2189686. 
Вказаний договір, додаток №1 до нього – Графік платежів, додаток №2 «Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг» підписані ОСОБА_1 26 березня 2025 року о 21:59:05 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «В348», а паспорт споживчого кредиту підписано нею 26 березня 2025 року о 21:58:52 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «К299».
Відповідно до п.п.1.1, 1.2., 1.3 кредитного договору товариство зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 3900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надано строком на 360 днів, дата повернення кредиту – 21 березня 2026 року, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 15 днів; стандартна процентна ставка – 1,0% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.3 договору. 
У Графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, сторони узгодили, що дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів – 21 березня 2026 року, сума кредиту - 3900 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом – 14040 грн. 
Відповідно до п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_1 . 
Відповідно до інформаційної довідки №20251126-533 від 26 листопада 2025 року, виданої ТОВ «Пейтек», на підставі договору про переказ коштів №01042024-2 від 01.04.2024, укладеного з ТОВ «Селфі Кредит», через платіжну систему «Pay Tech» 26 березня 2025 року о 22:00:22 ТОВ «Пейтек» від імені ТОВ «Селфі Кредит» перерахувало кошти в сумі 3900 грн. на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 . 
26 листопада 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу №261125/1, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Новий колектор» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Новий колектор» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 26 листопада 2025 року до договору факторингу №261125/1 від 26 листопада 2025 року ТОВ «Новий колектор» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер у Реєстрі боржників 336) за договором кредиту №2189686 від 26 березня 2025 року в сумі 15705,82 грн., з яких 2647,98 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5257,84 грн. – заборгованість за процентами, 7800 грн. – заборгованість по штрафах.
З моменту набуття права вимоги за кредитним договором ТОВ «Новий колектор» жодних нарахувань процентів та штрафних санкцій за цим договором не здійснювало. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 26 березня 2025 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Селфі Кредит» в електронній формі кредитний договір, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 3900 грн. 
Як вбачається зі змісту договору кредиту, він підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер мобільного телефону. При укладанні кредитного договору вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладення вказаного договору в електронній формі. 
У подальшому за договором факторингу ТОВ «Новий колектор» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. 
Тому, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Новий колектор» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. 
Представлений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам договору, в якому відображено інформацію стосовно розміру основного боргу 3900 грн., загального строку користування кредитом – 360 днів, тобто по 21 березня 2026 року, періоду нарахування процентів в межах строку дії договору кредиту – з 26.03.2025 по 26.11.2025, розміру відсоткової ставки. Враховано також і сплачені ОСОБА_1 протягом цього строку кошти на погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 2821,26 грн., з яких 1252,02 грн. були зараховані на погашення тіла кредиту, а решта 1569,24 грн. – на погашення процентів.
У справі відсутні інші дані, які б давали достатні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаного доказу і правильності нарахованої позивачем суми боргу за цим договором. 
Оскільки ОСОБА_1 отримані кошти у визначений договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та відсотками, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі підлягають задоволенню і з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредиту №2189686 від 26 березня 2025 року в розмірі 7905,82 грн., з яких: 2647,98 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 5257,84 грн. – заборгованість по відсотках. 
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Новий колектор» просило також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 7800 грн. заборгованості по штрафах. 
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки штраф за кредитним договором в розмірі 7800 грн. нарахований у період дії в Україні воєнного стану, то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку його сплати на користь ТОВ «Новий колектор». 
Викладення на підставі Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у новій редакції пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за кредитними договорами у період дії воєнного стану.
З огляду на викладене, у стягненні штрафу в розмірі 7800 грн. слід відмовити.
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн., ціна позову становила 15705,82 грн., позов задоволено на суму 7905,82 грн., тобто на 50,3% (7905,82 грн. х 100% : 15705,82 грн.), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1339,19 грн. (2662,40 грн. х 50,3%) судового збору. Крім того, на користь позивача підлягають також стягненню 234,18 грн., які були понесені позивачем у зв`язку із відправкою копії позовної заяви з додатками на адресу відповідачки.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» слід стягнути 1573,37 грн. (1339,19 + 234,18 = 1573,37) понесених судових витрат. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за договором кредиту №2189686 від 26 березня 2025 року в розмірі 7905,82 грн., з яких: 2647,98 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 5257,84 грн. – заборгованість по відсотках. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» 1573,37 грн. судових витрат. 
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала,13, офіс 601 м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 43170298. 
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . 

Текст рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя: