САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/2052/26
2/206/1819/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя Румянцев О.П.,
секретар судового засідання Богатько Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2026 року представник позивача ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що сторони перебували у шлюбних відносинах, від якого народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №65 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12.02.2013 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2015 року по цивільній справі №206/6302/15-ц, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015 року справа №206/6303/15-ц, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене судове рішення продовжує виконуватися і на теперішній час, у зв`язку з чим із заробітної плати батька й надалі здійснюється утримання аліментів на користь матері. Водночас істотно змінилися обставини, які мають значення для вирішення спору, оскільки малолітня дитина протягом тривалого часу, а саме понад 8 років, фактично проживає разом із батьком та перебуває на його повному й одноосібному утриманні. Після розірвання шлюбу, з 2015 року, сторони проживають окремо. Малолітня дитина протягом тривалого часу, орієнтовно близько 8 років, проживає разом із батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також разом із бабусею ОСОБА_5 . Батько дитини фактично здійснює її виховання та утримання. Згідно з характеристикою виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради, ОСОБА_1 характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, конфліктів із сусідами не має, має належні умови для проживання дитини. Актом обстеження умов проживання від 24.01.2025 року встановлено, що умови проживання дитини є задовільними, він забезпечений необхідними предметами побуту, має окрему кімнату та належні умови для розвитку і навчання. Також позивач зазначає, що відповідачка з 2020 року фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям, навчанням та станом здоров`я дитини, не бере участі у його вихованні та не надає матеріальної допомоги. Просить суд припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2915 року, на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від доходу (заробітку) платника, щомісячно на дитину, до досягнення повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 13 квітня 2026 року справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
16 травня 2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначає, що з викладеними у позові мотивами, обґрунтуванням позовних вимог та розміром аліментів вона не погоджується. Заперечує проти задоволення позову в цій частині. Позивач зазначає, що відповідачка з 2020 року фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям, навчанням та станом здоров`я дитини, не бере участі у його вихованні та не надає матеріальної допомоги Але при цьому, Позивач не надає в обґрунтування про свої твердження відповідних доказів. Його твердження не відповідають дійсності. Після початку окремого проживання з Позивачем, нею здійснювались перекази/поповнення банківської картки Позивача, з метою надання матеріальної допомоги на утримання сина. Таким чином твердження Позивача про те, що вона не бере участі в утриманні дитини, а він сам забезпечує сина ОСОБА_6 – є необґрунтованими. Додані до позову документи не містять, будь-якої інформації, з якої б вбачалось, що нею не виконуються обов`язки щодо утримання дитини. Позивачем не надається їй ні номери його банківських рахунків чи карток для можливості переказу грошей з її боку для надання матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_6 . Така поведінка Позивача, є навмисною для того щоб виставити її в негативному вигляді щодо здійснення обов`язків утримання дитини. Її спроби зв`язатись із Позивачем телефоном, її повідомлення - ним ігноруються. Вже два місяці поспіль він не відповідає на її дзвінки та повідомлення. Через що, вона була позбавлена можливості привітати ОСОБА_6 з новорічними святами, привітати його з днем народження та відправити йому в якості подарунка кошти. Син також припинив відповідати на телефон та спілкуватись зі нею. Хоча до звернення Позивача до суду, вони з ОСОБА_6 нормально та стабільно спілкувались. Позивач здійснює дії направлені на припинення спілкування сина ОСОБА_6 зі нею. Позивач напряму впливає своїм авторитетом як батька на неповнолітню дитину. Дії позивача спрямовані на задоволення власних інтересів, а не з метою захисту інтересів дитини. Крім того, просить врахувати, що у неї є друга дитина: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, при визначенні розміру аліментів необхідно врахувати її сімейний стан, як платника аліментів, наявність у неї ще однієї малолітньої дитини, яку я, як мати, зобов`язана також утримувати. На даний час вона не працює, оскільки здійснюю догляд за малолітнім сином ОСОБА_8 , який ще є немовлям та потребує її материнської турботи цілодобово. Просить врахувати, що вона не ухиляється та не відмовляється від сплати аліментів на дитину, однак, я не може віддати пріоритет щодо розміру аліментів на утримання однієї дитині, порушуючи інтереси іншого свого малолітнього сина. Вказані обставини не дають їй можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку. У зв`язку з чим, в разі задоволення судом позову, сплата аліментів у вказаному розмірі буде негативно впливати на змогу забезпечувати та доглядати за своїм малолітнім сином ОСОБА_8 , а також забезпечувати власне існування. Позивач просить суд стягнути аліменти на свою користь у розмірі 1/4 частини заробітку. Проте, вважає такий розмір необґрунтованим та значним для неї. В даному випадку Позивач не має обґрунтованих підстав для стягнення з мене аліментів в розмірі 1/4 частини мого доходу, через наявність у неї другої малолітньої дитини. З урахуванням вище зазначених обставин, вважає можливим сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини свого доходу. Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до мене, в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Врахувати, що вона визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів розмірі 1/6 частини мого доходу на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.
Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов. 
Відповідача ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву просила суд розглядати справу за її відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступні підстави. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах, від якого народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №65 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12.02.2013 року.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2015 року по цивільній справі №206/6302/15-ц, шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015 року справа №206/6303/15-ц, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно з довідкою Дубовиківської середньої загальноосвітньої школи від 02.02.2021 року, дитина навчається у зазначеному навчальному закладі. Відповідно до довідки №14 від 23.01.2025 року, ОСОБА_9 з моменту зарахування до школи проживає разом із батьком та бабусею, які приділяють йому належну увагу.
Актом обстеження умов проживання від 24.01.2025 року встановлено, що умови проживання дитини є задовільними, він забезпечений необхідними предметами побуту, має окрему кімнату та належні умови для розвитку і навчання.
ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повним витягом з акту про народження складений від 12.01.2026 у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Варшави воєводство Мазовецьке Республіки Польща, його засвідченим перекладом з польської мови та паспортом громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо позовної вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступних висновків. 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення.
Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі №219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору в частині припинення стягнення аліментів, дійшов наступних висновків.
При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживають з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі судового рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2915 року, справа №206/6303/15-ц.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступних висновків. 
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст.180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є матір`ю малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є обґрунтованими. 
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров`я дитини, факт наявності на утриманні відповідача другої малолітньої дитини, а також обов`язок відповідача по належному утримуванню свої дитини.
Аналізуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, слід визначити у розмірі 1/5 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 квітня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Згідно ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір (за позовну вимогу про стягнення аліментів) у розмірі 1331,20 грн. та на користь позивача підлягає стягненню судовий збір (за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів) у розмірі 1064,96 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 166, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 10-13, 76-84, 141, 223, 258-259, 263-265, 272-279, 430 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ: 

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів – задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015 року.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частики з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         О.П.Румянцев