Справа № 466/2262/26
Провадження № 2/466/2292/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря с/з Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
19 березня 2026 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 06.10.2025-100001883 від 06.10.2025, у розмірі 12 600 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.10.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3500 грн , строком на 140 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом та комісії у розмірі 700 грн. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.03.2026 року утворилась заборгованість у сумі 12600 грн, яка складається з: 3500 грн тіла кредиту, 4900 грн процентів, 700 грн комісії та 3500 грн процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надав.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.10.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №06.10.2025-100001883 в електронній формі , з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит у розмірі 3500 грн, строком на 140 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту 22.02.2026 року, зі сплатою процентів у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом. Також умовами договору передбачено сплату комісії у розмірі 700 грн. 
Факт надання кредитних коштів підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема квитанцією про перерахування коштів та розрахунком заборгованості. 
Судом враховується, що кредитний договір укладений сторонами в електронній формі шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону, вказаний ним при реєстрації у системі кредитодавця. 
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, відповідно до якої використання одноразового ідентифікатора (смс-коду) є належним способом підписання електронного договору та підтверджує волевиявлення сторони на його укладення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами належним чином укладено кредитний договір, який породив для сторін взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість.
Щодо вимог позивача про стягнення 3500 грн основного боргу та 4900 грн процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались у розмірі 35 грн за кожен день користування кредитом, що відповідає погодженій сторонами процентній ставці 1 % на день від суми кредиту 3500 грн. 
Також із розрахунку вбачається, що проценти у розмірі 4900 грн були нараховані за період з 06.10.2025 року по 22.02.2026 року включно, тобто виключно в межах строку кредитування, погодженого сторонами договору. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою ст.1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, строку користування кредитом та інших факторів.
Оскільки проценти у сумі 4900 грн нараховані позивачем саме як плата за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, суд приходить до висновку, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Разом із тим суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 700 грн комісії.
Так, позивач посилається на те, що вказана комісія є платою за надання кредиту шляхом використання сервісу інтернет-еквайрингу. 
Водночас суд враховує, що спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування, а тому умови договору підлягають оцінці також з точки зору принципів добросовісності, справедливості та розумності.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За змістом ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний надати споживачу повну та достовірну інформацію про всі платежі, пов`язані із отриманням кредиту.
Разом із тим позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачу фактично надавалась окрема самостійна додаткова послуга, яка б обґрунтовувала стягнення саме комісії за надання кредиту.
Фактично зазначена комісія є додатковою оплатою за сам факт видачі кредитних коштів, при тому, що плата за користування кредитом вже передбачена договором у вигляді процентів.
Суд також враховує, справедливість умов договору та недопущення покладення на споживача надмірного фінансового тягаря.
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для стягнення із відповідача 700 грн комісії.
Щодо вимог позивача про стягнення 3500 грн процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто обов`язковою умовою застосування положень ст.625 ЦК України є саме факт прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що кінцевий строк повернення кредиту відповідно до умов договору визначений 22.02.2026 року. 
Разом із тим із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за ст.625 ЦК України позивач розпочав ще з 20.10.2025 року, тобто задовго до настання строку виконання відповідачем основного зобов`язання. 
Таким чином, проценти за ст.625 ЦК України нараховувались позивачем у період, коли прострочення виконання грошового зобов`язання ще не настало.
Фактично позивач одночасно здійснював нарахування процентів як плати за користування кредитом та додатково нарахування процентів за ст.625 ЦК України за той самий період. 
На переконання суду, таке одночасне нарахування призводить до подвійної відповідальності відповідача за одне й те саме порушення та суперечить правовій природі відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України.
Крім того, суд враховує, що відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, має компенсаційний характер та застосовується саме як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, а не як додаткова плата за користування кредитними коштами.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 3500 грн процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1054 ЦК України, суд, 
у х в а л и в :
позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором №06.10.2025-100001883 від 06.10.2025 року у розмірі 8400 грн. (вісім тисяч чотириста гривень) з яких: 3500 грн - основний борг, 4900 грн- проценти за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору. 
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима