ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/20808/24 пров. № А/857/18245/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року, прийняте суддею Желік О.М. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області (надалі також – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії № 135050016219 від 05.09.2024; 
- зобов`язання повторно розглянути заяву від 29 серпня 2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши період навчання в Стрийському середньому профтехучилищі № 35 Львівської області з 01 вересня 1986 по 08 травня 1987, період військової служби в лавах радянської армії з 13 травня 1987 по 09 травня 1990, періоди роботи у російській федерації в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 02 серпня 1990 по 24 листопада 1992 та в районі Крайньої Півночі з 06 березня 1993 по 19 грудня 1993; з 17 березня 1995 по 17 серпня 1995; з 19 лютого 1996 по 01 грудня 1997; з 01 липня 1998 по 21 вересня 1998; з 16 серпня 1999 по 31 травня 2003; з 01 червня 2003 по 24 вересня 2003; з 21 травня 2004 по 15 травня 2006; з 16 травня 2006 по 15 лютого 2014; з 25 червня 2014 по 13 лютого 2015; з 25 лютого 2015 по 21 липня 2020, до загального страхового стажу 31 рік 6 днів, з урахуванням висновків суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 позов задоволено.
Суд, зазначив, що діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватися у росії. Тобто, існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Враховуючи те, що позивач працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати такі періоди роботи до його страхового стажу.
Щодо не зарахування періодів військової служби позивача в радянській армії з 13.05.1987 по 09.05.1990, а також періоду його навчання з 01.09.1986 по 08.05.1987, то приймаючи до уваги той факт, що зазначені у військовому квитку та дипломі по батькові позивача є фактично ідентичними, яке зазначене у паспорті громадянина України, суд вважає, що відмовляючи у зарахуванні цих періодів служби та навчання до страхового стажу відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано:
- період навчання з 01.09.1986 по 08.05.1987 згідно диплома серії № НОМЕР_1 , оскільки диплом виданий ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним - ОСОБА_1 (згідно паспорта НОМЕР_2 виданого 10.01.2014 Сколівським PC ГУ ДМС у Львівській області);
- період проходження військової служби з 13.05.1987 по 09.05.1990 згідно військового квитка серії НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці власника зазначеного по-батькові - ОСОБА_2 (рос.), що не відповідає паспортним даним - ОСОБА_3 (рос.) (згідно паспорта серії НОМЕР_2 виданого 10.01.2014 Сколівським PC ГУ ДМС у Львівській області);
- періоди роботи з 01.01.1992 по 24.11.1992, з 06.03.1993 по 19.12.1993, з 17.03.1995 по 17.08.1995, з 19.02.1996 по 01.12.1997, з 01.07.1998 по 21.09.1998, з 16.08.1999 по 31.05.2003, з 01.06.2003 по 24.09.2003, з 21.05.2004 по 15.05.2006, з 16.05.2006 по 15.02.2014, з 25.06.2014 по 13.02.2015 згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 та період з 25.02.2015 по 21.07.2020 згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991.
Відповідно до поданих документів право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 9 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) у позивача відсутнє.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у відповідності до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 10.01.2014 Сколівським РС ГУ ДМС у Львівській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_6 від 02.08.1990, ОСОБА_1 у період з 13 травня 1987 по 09 травня 1990 проходив військову службу в радянській армії; у періоди з 02 серпня 1990 по 24 листопада 1992, з 06 березня 1993 по 19 грудня 1993, з 17 березня 1995 по 17 серпня 1995, з 19 лютого 1996 по 01 грудня 1997, з 01 липня 1998 по 21 вересня 1998, з 16 серпня 1999 по 31 травня 2003, з 01 червня 2003 по 24 вересня 2003, з 21 травня 2004 по 15 травня 2006 , з 16 травня 2006 по 15 лютого 2014, з 25 червня 2014 по 13 лютого 2015 працював на території російської федерації (в районах, прирівняних до Крайньої Півночі, а також в районах Крайньої Півночі).
Згідно копії вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 25.02.2015, ОСОБА_1 з 25 лютого 2015 по 21 липня 2020 також працював в районах Крайньої Півночі російської федерації.
ОСОБА_1 29.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №135050016219 від 05.09.2024 відмовлено останньому в призначенні пенсії.
Згідно вказаного рішення, вік заявника 55 років 03 місяці 26 днів; страховий стаж становить 03 роки 03 місяці 26 днів.
До страхового стажу позивача не зараховано період навчання; період проходження військової служби; періоди роботи на території ррфср по 31.12.1991.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 9 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі як і раніше - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою вищезазначеної статті Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_6 від 02.08.1990, ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 24.11.1992, з 06.03.1993 по 19.12.1993, з 17.03.1995 по 17.08.1995, з 19.02.1996 по 01.12.1997, з 01.07.1998 по 21.09.1998, з 16.08.1999 по 31.05.2003, з 01.06.2003 по 24.09.2003, з 21.05.2004 по 15.05.2006, з 16.05.2006 по 15.02.2014, з 25.06.2014 по 13.02.2015, з 25.02.2015 по 21.07.2020 працював на території російської федерації (в районах, прирівняних до Крайньої Півночі, а також в районах Крайньої Півночі).
Пенсійним органом не враховано до страхового стажу зазначений вище період роботи позивача здобутий на території російської федерації.
Підставою для такої слугувало те, що відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід враховувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (Угода припинила дію для України 19 червня 2023, Угода 1) та Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 (Угода припинила дію 4 липня 2023, Угода 2).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 (яка була чинною на час виникнення спірних відносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
На час роботи позивача в російській федерації Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Кабінет Міністрів України постановою від 29 листопада 2022 № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 для України 19 червня 2023.
У Рішенні від 9 лютого 1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи, що позивач працював на території російської федерації до набрання чинності Закону України від 1 грудня 2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993» (який набрав чинності 23 грудня 2022) її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 24.11.1992, з 06.03.1993 по 19.12.1993, з 17.03.1995 по 17.08.1995, з 19.02.1996 по 01.12.1997, з 01.07.1998 по 21.09.1998, з 16.08.1999 по 31.05.2003, з 01.06.2003 по 24.09.2003, з 21.05.2004 по 15.05.2006, з 16.05.2006 по 15.02.2014, з 25.06.2014 по 13.02.2015, з 25.02.2015 по 21.07.2020 на території рф.
Не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Щодо не зарахування періодів військової служби позивача в радянській армії з 13.05.1987 по 09.05.1990, а також періоду його навчання з 01.09.1986 по 08.05.1987 згідно диплома серії № НОМЕР_1 , то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, підставою для відмови в зарахуванні спірних періодів до трудового стажу позивача слугувала розбіжність між фактичним по батькові позивача – ОСОБА_4 , з по батькові позивача, зазначеним у документах – ОСОБА_2 / ОСОБА_3 .
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.
Пунктом 8 Порядку №637 визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що у військовому квитку серії НОМЕР_3 зазначено по батькові позивача – ОСОБА_2 . Також згідно диплома серії № НОМЕР_1 по батькові позивача зазначено ОСОБА_5 .
Водночас із експертного висновку №056/1231-m, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз 06.08.2024, вбачається наступне: «імена по батькові ОСОБА_6 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 (диплом, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_8 (свідоцтво про народження, запис ОСОБА_9 ), а також рос. ОСОБА_10 (трудова книжка, вкладка до трудової книжки, паспорт, записи російською мовою ОСОБА_11 ), рос. ЕВСТАХИЕВИЧ (диплом, запис російською мовою ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 (військовий квиток, запис російською мовою ОСОБА_11 ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними». 
Відтак, приймаючи до уваги той факт, що зазначені у військовому квитку серії НОМЕР_3 та дипломі серії № НОМЕР_1 по батькові позивача є фактично ідентичними по батькові позивача, яке зазначене у паспорті громадянина України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмовляючи у зарахуванні цих періодів служби та навчання до страхового стажу відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які були б безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі №380/20808/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш