Ширяївський районний суд Одеської області

24.04.2026  	Справа №: 518/1791/25 Провадження № 2/518/216/2026	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі 
головуючого судді Гуржій А.В.,
за участю секретаря судового засідання Майнич В.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в залі судових засідань Ширяївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року акціонерне товариства «Перший український міжнародний банк» (далі – Позивач, АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 125792,03 грн. та судових витрат по справі на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори, а саме:
— 29.01.2021 року – кредитний договір № 1001802500701, за яким надано кредит у розмірі 10000 грн;
— 21.04.2021 року – кредитний договір № 2001861221001, за яким відповідачу надано кредит у сумі 30000 грн;
— 08.10.2021 року – кредитний договір № 1001988915701, за яким відповідачу надано кредит у сумі 40000 грн.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, своєчасно не здійснював погашення заборгованості за кредитом та процентами, у зв`язку з чим станом на 31.10.2024 року утворилася заборгованість
Ураховуючи наведене, акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 125792,03 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 20.10.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та в порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження. 
15.11.2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги визнаються частково. Відповідач підтверджує факт укладення кредитних договорів, однак не погоджується з нарахуванням комісії за кредитними договорами у розмірі 23 262,06 грн.
Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Між АТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори, відповідно до умов яких відповідачу надано кредитні кошти, а саме:
— 29.01.2021 року укладено кредитний договір № 1001802500701 на суму 10 000 грн, зі строком погашення 24 місяці рівними платежами; реальна річна процентна ставка становить 77,2779%;
— 21.04.2021 року укладено кредитний договір № 2001861221001 на суму 30 000 грн, зі строком погашення 12 місяців рівними платежами; реальна річна процентна ставка становить 47,86%;
— 08.10.2021 року укладено кредитний договір № 1001988915701 на суму 40 000 грн., зі строком погашення 24 місяці рівними платежами; реальна річна процентна ставка становить 76,9755%.
Як убачається з виписки по рахунку, відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до наданих розрахунків заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача становить:
- за кредитним договором №1001802500701 від 29.01.2021 року, станом на 31.10.2024 року — 5 752,21 грн., з яких:
заборгованість за тілом кредиту — 2462,83 грн.;
заборгованість за процентами — 0,38 грн.;
заборгованість за комісією — 3289,00 грн.;
- за кредитним договором №2001861221001 від 21.04.2021 року, станом на 31.10.2024 року — 66 726,54 грн., з яких:
заборгованість за тілом кредиту — 39541,00 грн.;
заборгованість за процентами — 27185,54 грн.;
заборгованість за комісією — 0,00 грн.; 
- за кредитним договором №1001988915701 від 08.10.2021 року, станом на 31.10.2024 року — 53 313,28 грн., з яких:
заборгованість за тілом кредиту — 33331,91 грн.;
заборгованість за процентами — 8,31 грн.;
заборгованість за комісією — 19973,06 грн.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2статті 76ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. відповідач не надав доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, окрім заперечень щодо комісії
Судом встановлено, що АТ «Перший Український міжнародний банк» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитними договорами №1001802500701, №2001861221001, №1001988915701, виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по особових рахунках відповідача.
Отже, судом встановлено обставину отримання відповідачем кредитних коштів.
Проте, у порушення норм закону та умов договорів відповідач зобов`язань належним чином не виконувала, у результаті утворилася заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів за кредитним договорами №1001802500701, №2001861221001, №1001988915701.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позов підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача комісій, то суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає з огляду на таке.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні простроченої заборгованості за комісією, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Отже, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами №1001802500701, №2001861221001, №1001988915701 не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом суду не надано, позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, без урахування комісій, а саме до стягнення підлягає сума у розмірі 102529,97 грн., яка складається з: 75335,74 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27194,23 грн. - сума заборгованості за процентами.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи зазначене, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1974,50 грн., оскільки позов задоволено на 81,57%.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (місцезнаходження: вул. Андріївська буд. 4, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість у розмірі 102529,97 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (місцезнаходження: вул. Андріївська буд. 4, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 14282829) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1974,50 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Гуржій