Справа № 127/10020/24 
Провадження № 2/127/7155/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року 	Вінницький міський суд Вінницької області	

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,
за участю: секретаря Бральчук Р.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідачів ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи позовну заяву тим, що 17.11.2014 року між ними було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого позивач передала відповідачу ОСОБА_3 у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Взамін відповідач зобов`язалася забезпечити позивача утриманням (матеріальним забезпеченням) та дорглядом довічно.
Проте, починаючи з моменту укладення договору ОСОБА_3 не виконувала взятих на себе зобовязань за договором, а саме: не здійснювала утримання (доргляд) позивача, не забезпечувала її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом під час хвороби, не купувала необхідних ліків, не оплачувала комунальні послуги, тим більше, на суму 1300,00 грн. на місяць. Лише в деяких випадках і вже близько трьох років тому ОСОБА_3 навідувалась до позивача та купила їй качан капусти і буханку хліба. Фактично позивача доглядав її син ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає з позивачем і якому належить 1/2 частина цієї квартири. В липні 2013 року на теритторії російської федерації позивач перенесла інсульт та дружина ОСОБА_1 привезла матір у Вінницю, де її продовжували лікували. За весь час відповідач не піклувалась про догляд за позивачем, не купувала їй нічого. Фактично, з початку січня 2024 року, позивач знерухомлена, потребувала постійного догляду, який надавав син з дружиною. 
Оскільки ОСОБА_3 порушила умови договору та права позивача на догляд, що є підставою для його розірвання, ОСОБА_5 звернулася до суду з цим позовом та просила:
- розірвати договір довічного утримання (догляду), укладеного 17 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого 17 листопада 2014 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрованого в реєстрі за №2438;
- визнати за ОСОБА_5 право приватної власнгості на 1/2 частку квартири під АДРЕСА_1 .
Також зазначено, що докази понесення витрат на надання професійної правничої допомоги будуть надані в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК Украпїни.
На виконання вимог ухвали відповідачем  ОСОБА_3 було надіслано суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вона з позовом не погоджується, оскільки на виконання умов договору віона щотижня прибирала у квартирі позивача. За відсутності пральної машини – прала вручну та прасувала речі позивача, чистила її взуття; подавала показники лічильників зі ввого мобільного телефону. Щотижня, на вихідні і святкові дні, гуляла з бабусею біля форнтану та на алеї. На вказану в договорі суму, купувала позивачу спідню білизну, літній та зимовий одяг, взуття. Щотижня купувала продукти харчування. Щоденно гоотувала їй борщ, тушковану капусту з філе. Щомісяця купувала бабусі рідке мило, гель для душу, шампунь, зубну пасту, засіб для миття посуду, туалетний папір, крем для рук. Щомісяця залишала їй готівкою 500,00 грн. на оплату житлово-комунальних послуг. Оплачувала ремонт і заміну сантехніки, ремонт балконних дверей, віконних рам, телевізора і антени до нього. Станом на час подання відзиву, бабуся перебувала на стаціонарному лікуванні, а вона її відвідувала, купувала ліки, підгузки, воду, продукти. У зв`язку з придбанням товарів і продуктів на ринку – документи про оплату відсутні. З урахуванням викладеного просила відмовити у позові повністю.
Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, згідно з яким позивач вважає, що за 10 років догляду у відповідача повинні були зберегтися хоча б чеки на придбання ліків, враховуючи, що позивач проходила тільки стаціонарне лікування щороку, не кажучи про лікування амбулаторне. Ліки відпускаються лише через касовий аппарат, тому чеки видаються. Позивач та ОСОБА_3 проживають у різних, віддалених районах міста та ринків там немає, томук є суперечливі твердження відповідача про придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієнти та ліків позивачу протягом 10 років тільки на ринку. Викликає також сумнів щоденого приготування їжі однієї і тієї ж. Прогулянки не є умовами оспорюваного договору. Невизнаючи позов, відповідач не наводить заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Ухвалою суду від 20.02.2024 року клопотання представника позивача було задоволено та залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_6 (чоловіка відповідача).
На виконання вимог ухвали суду, співвідповідачем ОСОБА_7 було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким він не погоджується з позовом та зазначає, що він є чоловіком ОСОБА_3 . Вони спільно проживають, ведуть спільне господарство, спільно витрачають грошові кошти, відвідували позивача. Тому йому достеменно відомо, що на виконання умов договору щотижня дружина прибирала квартиру позивача, прала речі позивачу, чистила їй взуття, подавала покази лічильників, прогулювалась з нею. Також на вказану у договорі грошову суму дружина купувала позивачу бідизну, одяг, взуття, продукти харчування, засоби гігієни, готувала борщ і тушковану капусту, оплачувала ремонт. Також щомісяця залишала їй готівкою 500 грн. Бабуся відповідача ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні, а вона її відвідула, купувала ліки, підгузки, воду, продукти. Йому відомо, що товари і продукти купувались переважно на ринку, тому документи відсутні. Просив відмовити у задоволені позову.
Ухвалою суду від 11.09.2024 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_5 (яка померла).
Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження у справі було поновлено, а 10.04.2025 року – залучено правонаступника померлої ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом.
Ухвалою суду від 20.08.2025 року позовну заяву було залишено без розгляду, яку постановою Вінницького апеляційного суду від 01.10.2025 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду. Слід зазначити, що постановою Верховного суду від 28.01.2026 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 01.10.2025 року – залишено без змін.
10.10.2025 року суддею прийнято справу до свого провадження та продовжено розгляд.
Ухвалою суду від 10.11.2025 року підготовче провадження у справі закрито.
12.02.2026 року ухвалою суду заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Сичука М.М. про самовідвід було задоволено, а справу передано на повторний автоматизований розподіл.
18.02.2026 року суддею Воробйовим В.В. прийнято справу до розгляду.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові.
Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.
ОСОБА_6 в судове засідання не зявився,хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 6).
Згідно зі свідоцтвом на право власності на житло від 29.03.2001 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, кватира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 1/2 частці кожному (Т. 1 а.с. 7). Вказані особи були зареєстровані за вказаною адресою (Т.1 а.с. 8, 165, 168).
Судом встановлено, що 17.11.2014 року між ОСОБА_5  та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_3  у власність 1/2 частку квартири під АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_3 зобов`язалась забезпечити ОСОБА_5 , утримувати (матеріальним забезпеченням) та доглядом довічно (Т.1 а.с. 12-13). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А.
Згідно з п. 2.1. вказаного договору, ОСОБА_3 зобов`язалась довічно утримувати (доглядати) ОСОБА_5 , забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (в тому числі і медичною), поточним ремонтом та зберігти в її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі частку квартири.
Пунктом 2.2. договору визначено, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, лікування) сторонами визначено в розмірі 1300, грн. щомісячно з урахуванням коефіцієнту інфляції. Набувач зобов`язався забезпечити відчужувача харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, поточним ремонтом, лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тощо.
Відповідно до п.п. 2.3., 2.4., договору, набувач зобов`язується забезпечити відчужувача житлом у зазначеній квартирі. Набувач зобов`язується сплачувати комунальні послуги за отриману у власність частку квартири.
Пунктом 5.5. договору передбачено, що він може бути припиненим відповідно до ст. 755 ЦК України.
Згодом, ОСОБА_5 було видано сину ОСОБА_1 довіреність бути її представником з усіма необхідними повноваженнями на п`ять років (Т. 1 а.с. 14-15).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 2013 року - 2017 рік, у 2020 році, та у 2024 році часто хворіла, в зв`язку з чим зверталась до лікарів, де їй призначалось лікування (Т. 1 а.с. 16-24).
Так, згідно з відповіддю КНП «ВМКЛ №3» від 17.05.2024 року, ОСОБА_5 перебуває на стаціонарному лікуванні у відділені «Хоспіс» з 26.01.2024 року. Ліки та харчування отримує за рахунок лікарні. З медичних препаратів лише «Азалептол» купує син хворої. Пацієнтку відвідує син ОСОБА_8 та невістка ОСОБА_9 (Т. 1 а.с. 54).
У заперечення позовних вимог та обставин викладених у позові відповідачем надано договір про надання послуг, укладеного між МПП-фірма «Агросервіс» та ОСОБА_3 , на виконання послуг:
- з чистки теплообмінника водонагрівача газової колонки від накіпу на суму 755,71 грн. - договір від 10.11.2015 року (Т. а.с. 60-63);
- із заміни кранів, шлагів, демонтаж бачка унітазу, ремонт системи спуску води, прочистка каналізації на суму 1520,00 грн. - договір від 12.05.2016 року (Т. а.с. 64-67).
Суд не приймає до уваги надані відповідачем ОСОБА_3 розрахунок матеріального забезпечення відчужувача за спірним договором, оскільки види забезпечення не підтверджені документально.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а.с. 95 на звороті). В зв`язку із смертю особи, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Яровою Я.М. було заведено спадкову справу №10/2024 (Т. 1 а.с. 96). Згідно з відповіддю приватного нотаріуса від 26.02.2024 року, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 154). Вказана інформація також підтверджується копією спадкової справи №10/2024 (Т. 1 а.с. 162-171).
Суд критично оцінює акт опиту сусідів, посвідченого квартальним комітетом «Ясний» 08.04.2025 року, про те, що ОСОБА_3 постійно здійснювала догляд (утримання) за своєю покійною бабусею, яка неодноразово гостювала у своєї онуки за місцем її проживання: АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с. 187), оскільки гостювання не є предметом спірного договору, а факт здійснення догляду та виконання умов договору за місцем проживання ОСОБА_5 ним не може бути пітверджений.
З приводу долучених до справи копій чеків про придбання ліків (Т. 1 а.с. 189-192), то суд зазначає, що вони не посвідчують придбання їх саме для позивача ОСОБА_5 , оскільки відсутні рекомендації лікарів та рецепти.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та колишньою дружиною ОСОБА_1 . Зазначила що ОСОБА_1 ніколи не цікавився дочкою, не визнавав своєю дочкою та допомоги на її утримання не надавав. Матері він також не допомагав. Мати ОСОБА_1 хвилювалась через квартиру, оскільки син наполягав на тому, щоб продати квартиру. Тому бабуся уклала договір довічного утримання з онукою - ОСОБА_3 . У ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були дружні стосунки, вони спілкувались, дочка допомагала бабусі, купувала їй продукти, часто відвідувала. ОСОБА_3 передавала через ОСОБА_10 кошти для ОСОБА_5 для оплати комунальних послуг за квартиру, оскільки ОСОБА_11 в податковій здавала звіти та мала можливість передати кошти ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 мала свій автомобіль, тому мала можливість часто відвідувати ОСОБА_5 та завозити їй продукти. Гранковська не мала претензій до ОСОБА_3 .
Суд критично оцінює свідчення свідка ОСОБА_10 , оскільки вона є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та фактично перебуває у неприязних стосунках з колишнім чоловіком - позивачем ОСОБА_1 з приводу невизнання ним ОСОБА_3 своєю дочкою та ненадання ним допомоги на її утримання тощо. 
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1 є її чоловіком. Його мати ОСОБА_5 багато хворіла та перенела три інсульта. Після першого - у 2013 році, вони забрали ОСОБА_5 з росії і лікували її у Вінниці. Після першого інсульту вона відновилась, проте мова була порушена та ходити їй було важко. Після другуо інсульта вона ще могла запарити собі "Геркулес" все інше - не могла. Вони з чоловіком доглядали за ОСОБА_5 , купували їй ліки, продукти, сплачували за комунальні послуги. ОСОБА_3 вони в квартирі у ОСОБА_5 не бачили. Коли ОСОБА_5 потрапила до лікарні після третього інсульту, то ОСОБА_3 навіть не цікавилась про стан її здоров`я. В лікарню ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не з`явлалась. Вони ОСОБА_5 забрали додому з лікарні в серпні 2024 року (більше в лікарні її утримувати не можна було) вона була лежача. Весь час догляд за нею здійснювали ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . У серпні 2024 року ОСОБА_5 померла і вони організовували поховання. ОСОБА_3 зателефонувала лише на третій день після смерті бабусі щоб з`ясувати як її стан. 
Покази свідка ОСОБА_13 суд до уваги не бере, оскільки свідкові не відомі обставини, які стосуються предмету спору. Їй відомо, що покійна заповіла половину квартири онуці, а іншу половину квартири синові. Особисто вона не відвідувала ОСОБА_5 , лише декілька разів підвозила ОСОБА_3 до будинку, у якому проживала ОСОБА_5 , проте до квартири з ОСОБА_3 вона не піднімалася. ОСОБА_3 купувала у її магазині продукти протягом 2022-2024 років, які, зі слів ОСОБА_3 , остання купувала для бабусі. Свідком передачі коштів, продуктів, ліків тощо ОСОБА_13 не була.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і з догляду, розмежував указані поняття:
- утримання характерне для зобов`язань майнового характеру,
- догляд з-поміж іншого може полягати в конкретних діях, турботі та піклуванні набувача про відчужувача з огляду на його похилий вік та потребу в сторонній допомозі.
У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 (провадження № 61-15301св20), на яку посилалася заявник у касаційній скарзі, зроблено такий висновок: «Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання».
У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст. 756 ЦК України).
Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач». 
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання договірних зобов`язань, взятих на себе за договором довічного утримання. На спростування вказаного факту стороною відповідача не було надано суду доказів виконання умов спірного договору, а саме забезпечення відчужувача майна харчуванням, ремонтом, одягом, ліками грошовими коштами на суму 1300,00 грн. щомісячно за період з 17.11.2014 року (день укладення договору довічного утримання) по 19.08.2024 року (день смерті відчужувача).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Судом встановлено, що відповідач не виконувала належним чином умови укладеного між сторонами договору, на підтвердження чого нею не було надано суду відповідні докази, а тому доводи позивача у цій частині є доведеними.
Також слід зазначити, що за умовами договору відповідач зобов`язана була сплачувати комунальні послуги за отриману у власність частку квартири (п. 2.4. договору), проте цього не робила. Чого і ОСОБА_3 не заперечує, зазначаючи, що передавала лише показники лічильників у квартирі ОСОБА_5 .
Згідно з частиною другою статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задорволення задоволення позову в частині розірвання договору довічного утримання.
Щодо позовної вимоги про визнання права власності за ОСОБА_5 , то вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).
Отже, після скасування спірного договору, предмет договору (квартира) повернеться в попередній правовий стан, тобто фактично є власностю ОСОБА_5 . 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 610, 611, 626, 629, 744, 749, 755, 756, 651 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання – задовольнити частково.
Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладеного 17 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого 17 листопада 2014 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрованого в реєстрі за №2438.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення суду складений 08.06.2026 року.

Суддя: