Провадження № 2/522/899/26
Справа № 522/13831/25-Е

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року     м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Костинюк В.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова-море» про розірвання договірних зобов`язань, стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі представника ОСОБА_2 19.06.2025 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Споживчого товариства «Будова-море» та просить:
- розірвати договірні зобов`язання ОСОБА_1 з СТ «Будова Море» та припинити зобов`язання за договором асоційованого членства у споживчому товаристві №1/20/М від 25 січня 2022 року, №2/51/М від 06 грудня 2021 року, №2/501/М від 20 грудня 2021 року;
- стягнути з СТ «Будова-Море» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів сплачених за договорами асоційованого членства у гривнях України, що є еквівалентом 21 000 доларів США, 19 000 доларів США та 19 000 доларів США;
- стягнути з СТ «Будова-Море» на користь ОСОБА_1 проценти за користування грошовими коштами за період з 01.07.2023 по 18.06.2025, що складають 748 516,88 грн;
- стягнути з СТ «Будова-Море» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення строків виконання умов договорів у розмірі 3%варості послуги, що складає 73 490,40 грн;
- стягнути з СТ «Будова-Море» на користь ОСОБА_1 суму штрафу згідно з договорами, що на дату подачі позову складає 173 913,12 грн;
- стягнути з СТ «Будова-Море» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 21 000 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено три договори асоційованого членства щодо машиномісць. Позивач виконав свої зобов`язання та сплатив пай у повному обсязі, разом з тим відповідач мав завершити будівництво щонайбільше 30.06.2023, однак не виконав своїх зобов`язань. На разі будівництво не здійснюється, об`єкти в експлуатацію не введено, роботи на будівництві не ведуться. Отже, невиконання відповідачем своїх зобов`язань є підставою для розірвання договору та повернення ОСОБА_3 сплачених коштів. Період прострочення виконання відповідачем зобов`язань складає 712 днів, тому штраф обрахований 0,01% за кожен з 712 днів прострочення. Стягнення пені, у розмірі 3% від сплаченої суми за договором, мотивоване позивачем ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проценти за користування грошовими коштами нараховані позивачем відповідно до положень ст.ст. 693, 536 ЦК України. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях позивача, у зв`язку з неотриманням квартири, на яку він розраховував для проживання з сім`єю та необхідністю витрачання додаткового часу для організації забезпечення такого наміру та життєдіяльності.
Ухвалою суду від 20.06.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Ухвалою від 25.06.2025 залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, задоволено заяву про продовження строку для виконання ухвали.
Після усунення недоліків позову заявою від 03.07.2025, ухвалою від 04.07.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.08.2025.
До суду 21.07.2025 надійшов відзив СТ «Будова-Море» в особі представника Дімарського Д.Л., згідно якого просить задовольнити позов в частині розірвання договорів та стягнення грошових коштів на виконання договорів в розмірі 1 646 760 грн. В решті позовних вимог відповідач просить відмовити.
На обґрунтування відзиву зазначено, що на виконання умов договорів асоційовано членства ОСОБА_4 сплатив грошові кошти у загальному розмірі 1 646 760 гривень, тому у повертатися позивачу має грошова сума, яка була фактично сплачена в гривнях. Відсутні жодні правові підстав для повернення відповідачу іншої суми ніж фактично сплачена, зокрема в еквіваленті як просить позивач. Штраф, за твердженнями відповідача, не підлягає стягненню на підставі п.5.8 Договору, за яким штрафні санкції стягуються після здачі будинку в експлуатацію. ОСОБА_4 не є споживачем в значенні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога про стягнення пені є безпідставною. Статті 693 та 536 ЦК України також не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, тому вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставною. Позивач вказує, що моральну шкоду йому завдано внаслідок недотримання квартири, тоді як об`єктам за договорами є машиномісця. Доказів завдання моральної шкоди позивачем не надано. Повернення пайовику більшої суми, ніж було ним внесено призведе до порушення прав інших членів товариства, а товариство може бути визнано банкрутом. 
У підготовчому засіданні 05.08.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 було відкладено розгляд справи на 23.09.2025, у зв`язку з тим, що представник позивача не була ознайомлена з відзивом.
У підготовчому засіданні 23.09.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_5 , відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, прийнято відзив, представнику позивача надано можливість підготувати відповідь на відзив, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 23.10.2025
У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 23.10.2025 розгляд справи відкладено на 24.11.2025.
Розгляд справи у підготовчому засіданні 24.11.2025 відкладено на 08.01.2026 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника відповідача.
Ухвалою від 08.01.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 11.02.2026.
У судовому засіданні 11.02.2026 проведеному за участі представника позивача Дімітріу В.В. та представника відповідача Тимчука О.О., задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 30.03.2026.
До суду 30.03.2026 надійшли додаткові пояснення представника СТ «Будова-Море» Дімарського Д.Л., згідно яких просить відмовити у задоволенні позову, оскільки були проведені загальні збори членів кооперативу на яких прийнято рішення про збільшення розміру паїв, графіки сплати визначається та узгоджується для кожного індивідуально, також вирішено продовжити строк будівництва будинку до ІV кварталу 2027 року. Позивач як повноправний член споживчого товариства зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів кооперативу. Позивач не сплатив розмір свого паю, з урахування рішення загальних зборів, а тому вимоги про розірвання договору є безпідставними.
До суду 30.06.2026 надійшла відповідь на відзив від представника позивача Дімітріу В.В. у якій вказує, що сума повернення грошових коштів станом на березень 2026 року складає 2 589 2158 грн з розрахунку 59 000 доларів США х 43,8850 грн (курс долара). Кошти внесені позивачем не спрямовувалися на будівництво будинку, адже він досі не побудований. Окрім того, з 22.04.2024 СТ «Будова-Море» взагалі не має будь-якого відношення до будівництва за аресою: м.Одеса, Гагарінське плато, 4 ЖК «Сі Вью», оскільки право власності на об`єкти незавершеного будівництва отримало КП «Будова», а тому можливе стягнення штрафу. Позивач вказує на застосуванні Закону України «Про захист прав споживачів», адже договір асоційованого членства є змішаною формою договору, який містить у собі елементи договору купівлі-продажу, будівельного підряду, інвестування тощо. Представник позивача вказує про технічну помилку в позовній заяві в частині обґрунтування моральної шкоди завданої не переданням паркомісць, а не квартири, як помилково вказано у позові. 
У судовому засіданні 30.03.2026 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Тимчука О.О., останній повідомив, що не отримав відповідь на відзив, у зв`язку з чим з метою надання відповідачу час для подання заперечень на відповідь на відзив, оголошено перерву до 06.05.2026.
До суду 06.04.2026 надійшли заперечення на відповідь на відзив від СТ «Будова-Море» у яких вказані ті ж доводи, що у письмових поясненнях від 30.03.2026.
У судовому засіданні 06.05.2026 прийнято до провадження заперечення на відповідь на відзив, клопотання представника відповідача про долучення доказів залишено без розгляду. Представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Тимчук О.О. просив відмовити у задоволенні позову та на запитання представника позивача повідомив, що будівництво будинку продовжується, внутрішні роботи готові, друга черга готова на 50%. 
Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Після дослідження доказів, проведення судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 20.05.2026 о 13:45 год.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 06 грудня 2021 року між споживчим товариством «Будова Море» та громадянином ОСОБА_6 укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №2/51/М, за умовами якого товариство приймає пайовика ( ОСОБА_1 ) в асоційовані члени товариства, а пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариством, шляхом внесення частки в товариством, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю. 
Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 19 000 доларів США, що на момент укладення Договору становить 519 080 гривень, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернеті за адресою: http://minfin.com.ua/currence/auction/asd/buy/kiev на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення договору становить 27,3200 гривень за 1 долар. Пайовик вносить частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України, виходячи з розміру частки (або її часини), закріпленого в еквіваленті долара США.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору визначена специфікація об`єкта, згідно якої пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством машиномісце за адреосю: АДРЕСА_1 , будівельний номер машиномісця 2/51.
Додатком №2 до Договору сторони погодили, що сума у розмірі 519 080 грн вноситься не пізніше 06.12.2021.
Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №4279 від 06.12.2021, №4285 віл 07.12.2021, №4309 від 08.12.2021, №4323 від 09.12.2021, №4336 від 10.12.2021, №4353 від 13.12.2021, №4365 від 14.12.2021, №4382 від 15.12.2021, №4395 від 16.12.2021, №4416 від 17.12.2021, №4426 від 20.12.2021 ОСОБА_4 на виконання договору №2/51/М від 06.12.2021 вніс грошові кошти у розмірі 519 080 грн.

20 грудня 2021 року між споживчим товариством «Будова Море» та громадянином Ізраїлю ОСОБА_7 укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №2/50/М, за умовами якого товариство приймає пайовика ( ОСОБА_1 ) в асоційовані члени товариства, а пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариством, шляхом внесення частки в товариством, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю. 
Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 19 000 доларів США, що на момент укладення Договору становить 516 800 гривень, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернеті за адресою: http://minfin.com.ua/currence/auction/asd/buy/kiev на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення договору становить 27,2000 гривень за 1 долар. Пайовик вносить частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України, виходячи з розміру частки (або її часини), закріпленого в еквіваленті долара США.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору визначена специфікація об`єкта, згідно якої пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством машиномісце за адреосю: АДРЕСА_1 , будівельний номер машиномісця 2/50.
Додатком №2 до Договору сторони погодили, що сума у розмірі 299 200 грн вноситься не пізніше 10.12.2021, а сума у розмірі 217 600 грн – не пізніше 28.02.2022.
Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №283 від 25.01.2022, №307 від 26.01.2022, №337 від 27.01.2022, №387 від 31.01.2022, №81 від 12.01.2022, №90 від 13.01.2022, №128 від 14.01.2022, №144 від 17.01.2022, №194 від 19.01.2022, №184 від 18.01.2022, №235 від 20.01.2022, №241 від 21.01.2022, №274 від 24.01.2022 ОСОБА_4 на виконання договору №2/50/М від 20.12.2021 вніс грошові кошти у розмірі 471 210 грн.

25 січня 2022 року між споживчим товариством «Будова Море» та громадянином Ізраїлю ОСОБА_7 укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №1/20/М, за умовами якого товариство приймає пайовика ( ОСОБА_1 ) в асоційовані члени товариства, а пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариством, шляхом внесення частки в товариством, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю. 
Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 21 000 доларів США, що на момент укладення Договору становить 606 480 гривень, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернеті за адресою: http://minfin.com.ua/currence/auction/asd/buy/kiev на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення договору становить 28,8800 гривень за 1 долар. Пайовик вносить частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України, виходячи з розміру частки (або її часини), закріпленого в еквіваленті долара США.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору визначена специфікація об`єкта, згідно якої пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством машиномісце за адреосю: АДРЕСА_1 , будівельний номер машиномісця 1/20.
Додатком №2 до Договору сторони погодили, що сума у розмірі 606 480 грн вноситься не пізніше 25.01.2022.
Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №299 від 25.01.2022, №395 від 01.02.2022, №430 від 02.01.2022, №454 від 03.02.2022, №460 від 04.02.2022, №494 від 07.02.2022, №504 від 08.02.2022, №549 від 10.02.2022, №582 від 11.02.2022, №605 від 14.02.2022, №626 від 15.02.2022, №644 від 16.02.2022, №653 від 17.02.2022 ОСОБА_4 на виконання договору №1/20/М від 25.01.2022 вніс грошові кошти у розмірі 556 490 грн.

В подальшому мова йтиме про всі три договори асоційованого членства, адже їх пункти в наведеній нижче частині є ідентичними. 
Згідно з пунктом 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Відповідно до п. 4.2. Договору, Товариство зобов`язано:
- Забезпечити будівництво Будинку в строк IV квартал 2022 року.
- Закріпити машиномісце за Пайовиком за умови виконання п. 2.1, 2.2., 2.3 цього Договору.
- Після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати машиномісце у володіння Пайовика і необхідності підписати Акт прийому-передачі машиномісця.
- Сумлінно виконувати Договір щодо Пайовика.
- У разі дострокового розірвання Договору з причин, не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим договором, повернути Пайовикові внесену ним частину Частки, відповідно до п.п. 2.3., 2.5., 2.6. цього Договору.
У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п.4.2.1. - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору.
СТ «Будова Море» не виконало своїх зобов`язань щодо забезпечення будівництва Будинку у строк 4 квартал 2022 року, що визнається сторонами.
Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.
Згідно з пунктом 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1.цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п.4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Відтак, трьома договорам передбачалися строки завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію IV квартал 2022 року, однак відповідач порушив умови Договору, у зв`язку з чим наявні підстави для розірвання договору, чого не заперечує відповідач.
Доводи відповідача про проведення загальних зборів та збільшення частки паю позивача, тобто не виконання умов договору з боку позивача не приймаються судом до уваги, адже судом залишено без розгляду докази додані до письмових пояснень та заперечень на відповідь на відзив, як такі що подані з пропуском процесуального строку, тобто такі доводи відповідача є недоказаними в цій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Таким чином, судом констатується порушення відповідачем умов Договору щодо строків та фактичного забезпечення будівництва об`єкта.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України обов`язковість договору є одним із фундаментів, на якому базується цивільне право. Уклавши договір, сторони набувають не лише суб`єктивні права, а і обов`язки, які вони мають виконувати.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 по справі № 295/3792/16 вказано, що враховуючи приписи ст. 651 ЦК України істотним порушенням умов договору є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
При цьому, Верховний Суд виснував, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, а вразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на то вона розраховувала при укладенні договору.
Отже, у зв`язку із невиконанням СТ «Будова Море» умов Договорів ОСОБА_4 був позбавлений можливості отримати у власність проінвестовані об`єкти нерухомості, а тому наявні правові підстави для розірвання вказаних Договорів.
Щодо розміру сплачених за договорами грошових коштів, суд зазначає наступне. 
Пунктом 2.6 Договору (кожного з трьох договорів) закріплено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
В абзаці другом п. 4.2.7. Договору встановлено, що Товариство зобов`язано: у разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме п. 4.2.1.) - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору у порядку, визначеному цим Договором та п. 3.1.5.
В пункті 5.2. Договору встановлено, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1 цього Договору, Товариство зобов`язано повернути Пайовику всю суму Частки, яка фактично була внесена на момент розірвання цього Договору.
Абзацом 4 пунктом 2.1. кожного з договорів сторони передбачили внесення коштів виключно в національній валюті України – гривні.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).
Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) зазначено, що: «формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права. Натомість стягнення судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі, еквівалентній 65 000 дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України. На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14). Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення».
Касаційний суд вже зазначав, що:
сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party);
сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 грудня 2025 року у справі № 521/16935/24 (провадження № 61-14094св25) зазначено:
«Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Встановивши, що у спірних правовідносинах сторони погодили, що сума коштів, яка підлягає сплаті пайовиком, визначається у гривні на дату проведення платежу за курсом долара США (пункти 2.1, 2.2 договору, додаток № 2 до договору), суд дійшов висновку, що належним виконанням зобов`язання з повернення відповідачем позивачу грошових коштів є сплата коштів у національній валюті у розмірі, еквівалентному 59 000 дол. США (які були фактично сплачені позивачем на користь відповідача на підставі розірваного договору), у межах заявлених позовних вимог.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2026 року у справі 521/9518/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц констатувала що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Тому стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 59 000 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, а не на станом на момент складення позовної заяви.
Отже, вимоги позивача про стягнення грошових коштів сплачених за договорами у гривнях, що є еквівалентом 59 000 доларів США (19 000 доларів США, 19 000 доларів США, 21 000 доларів США).
Враховуючи зазначене, розмір грошових коштів, фактично сплачених за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №2/51/М від 06.12.2021, які необхідно стягнути на користь позивача становить 19 000 доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежі, за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №2/50/М від 20.12.2021, які необхідно стягнути на користь позивача становить 19 000 доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежі, за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №1/20/М від 25.01.2022, які необхідно стягнути на користь позивача становить 21 000 доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежі. 
Позивач вказує, що оплатив за договором №2/51/М від 06.12.2021 суму у розмірі 519 080 грн, за договором №2/50М від 20.12.2021 – 516 800 грн, за договором №1/20/М від 25.01.2022 – 606 480 грн. Відповідач вказує, що ОСОБА_8 оплатив на виконання умов договору №2/51/М від 06.12.2021 суму у розмірі 519 080 грн, за договором №2/50/М від 20.12.2021 – 521 200 грн, за договором №1/20/М від 25.01.2022 – 606 480 грн.
Згідно наданих 37 квитанцій ОСОБА_4 вніс 1 546 780 грн, що було еквівалентом 59 000 доларів США на день платежу.
Дійсно відповідач правильно вказує, що загальний розмір коштів внесених ОСОБА_7 на виконання договорів становить 1 546 780 грн (відповідно до квитанцій), однак відповідно до умов договору сплата відбувалася з урахуванням необхідності внесення коштів саме у доларах США, тому і стягнення має відбуватися в гривнях, що є еквіваленту 59 000 доларів США (за трьома договорами).
Встановивши обставини справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення сплаченого розміру паю є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання, який нарахований позивачем у розмірі 173 913,12 грн (62 569,80 грн по договору №1/20/М від 25.01.2022, 56 635,20 грн по договору №2/50/М від 20.12.2021, 56 635,20 грн по договору №2/51/М від 06.12.2021) та стягнення якого заперечується відповідачем, суд зазначає наступне.
Як вказувалося вище, пунктом 5.2. Договору (кожного з трьох договорів) передбачено, що у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1.цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання.
Пунктом 5.8. Договору асоційованого членства у споживчому товаристві встановлено, що термін для стягнення Пайовиком з Товариства штрафних санкцій (договірних санкцій) настає після здачі Будинку в експлуатацію. Не допускається стягнення штрафних санкцій (договірних санкцій) з коштів, які спрямовуються на будівництво Будинку або за рахунок приміщень Будинку.
Тобто у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві №2/51/М від 06.12.2021, №2/50/М від 20.12.2021, №1/20/М від 25.01.2022 сторони крім іншого погодили і розмір штрафу, що підлягає виплаті пайовику у випадку невиконання товариством своїх зобов`язань.
За умовами договору, відповідач мав забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2022 року, сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.1. та п.4.2.6. договору).
Відтак, СТ «Будова Море» прострочило виконання зобов`язання за договорами асоційованого членства у споживчому товаристві починаючи з 01.01.2023. Таким чином, відповідно до вказаних положень Договору штраф починає нараховуватися з 181 дня прострочення, тобто з 30.06.2023.
Позивачем до позовної заяви додано розрахунок штрафу, згідно якого позивач рахує, починаючи з 30.06.2023 по 18.06.2025, нараховує на суми 869 400 грн, 786 600 грн та 786 600 грн, тобто виходячи з розміру коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з еквіваленту 21 000 доларів США та по 19 000 доларів США (за двома договорами) станом на час подання позову.
Сплата коштів у гривні відбувається на день платежу, однак суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому погоджується з розрахунком позивача.
Таким чином, відповідач також повинен сплатити штраф за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що становить 173 913,12 грн, починаючи з 30.06.2023 за кожен день прострочення виконання зобов`язання станом на момент подання позовної заяви.
Доводи відповідача, що штраф за прострочення виконання забудовником зобов`язань настає лише після здачі будинку в експлуатацію і що не допускається стягнення договірних штрафних санкцій з коштів, які спрямовуються на будівництво є неспроможними, оскільки доказів того, що всі кошти споживчого товариства спрямовуються на будівництво цього будинку не надано, а, отже, не обов`язково сплачувати штрафні санкції з коштів, які спрямовуються на будівництво будинку.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення штрафу.
Щодо стягнення пені за порушення строків виконання умов Договорів у розмірі 3% вартості послуги, що за розрахунком позивача складає 73 490,40 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.
У статті 10 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
У відповідності до ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі зокрема добровільного виходу з нього.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про кооперацію» у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю.
Законом України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IXвід 15.08.2022 частину 14 Закону України «Про кооперацію» доповнено новою частиною такого змісту:
«Не допускається наявність асоційованих членів у кооперативах, предметом діяльності яких є житлове, дачне, гаражне будівництво (у тому числі кооперативах, які залучають кошти фізичних та юридичних осіб, зокрема в управління, для спорудження об`єктів житлового, дачного, гаражного будівництва)».
Дані зміни до Закону України «Про кооперацію» набули чинності 10.10.2022.
Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IXвід 15.08.2022
1) правочини щодо інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснювалися способами інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами;
2) інвестування та фінансування будівництва об`єктів, право на виконання будівельних робіт щодо яких отримано до набрання чинності цим Законом, з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, здійснюється відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом;
3) інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва, право на виконання будівельних робіт щодо яких отримано до набрання чинності цим Законом, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових корпоративних облігацій, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законом.
Забороняється залучення від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, коштів з метою інвестування та фінансування будівництва об`єкта нерухомого майна, щодо якого відсутнє право на виконання будівельних робіт або зупинено будівельні роботи до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами.
Згідно з ст.15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить зокрема: затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.
У відповідності до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.
У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу.
Виконавчий орган кооперативу:
- здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень.
- представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами;
- укладає угоди між кооперативом та іншими особами;
- діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.
Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.
У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи(послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, При цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.
Відповідно до аналізу наведених вище норм законодавства та встановлених у справі обставин вбачається, що ОСОБА_4 набув асоційоване членство в споживчому товаристві.
Договори асоційованого членства укладені 06.12.2021, 20.12.2021 та 25.01.2022, внески за трьома договорами внесені не пізніше лютого 2022 року, а Закон України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IX від 15.08.2022, яким внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про кооперацію» набув чинності 10.10.2022, та п. 1 ч. 7 ст. 21 цього закону передбачено, що правочини щодо інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснювалися способами інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами.
Крім того, п. 4 ч. 7 ст. 21 цього ж Закону передбачає, що з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами.
Тобто, ОСОБА_4 є членом СТ «Будова Море» в силу Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому» № 2518-IXвід 15.08.2022, а укладені між сторонами договори зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за такими правочинами.
Аналізуючи норми статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо визначення понять «договір» та «споживач, також норму частини 5 статті 10 цього ж Закону щодо відповідальності виконавця у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), суд вважає, що за приписами цього закону статус споживача набуває особа, яка замовляє певний товар, роботу чи послугу у виробника чи продавця. Підставою для виникнення відносин між споживачем та продавцем є відповідний договір.
Натомість у випадку, якщо певні матеріальні блага особа отримує не у зв`язку із укладеним договором, а з інших підстав, в тому числі у зв`язку із членством особи в товаристві, а оплата, яку ця особа проводить не є платою за товари та послуги, а є вступним внеском, паєм та членським внеском такої особи, які сплачується саме у зв`язку із відносинами членства відповідно до Статуту, то така особа не виступає в якості споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, отримання позивачем об`єкту не є наслідком укладення чи виконання та сплати ним на виконання укладеного з позивачем як зі споживачем договору про реалізацію йому продукції (товарів, робіт, послуг), а є наслідком відносин його членства у кооперативі.
Аналогічний висновок за схожих обставин, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 466/7136/15 від 14.11.2018 та у справі № 569/15105/19 від 19.05.2021.
Враховуючи наведене, ОСОБА_4 не є споживачем і на правовідносини між сторонами не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».
При тому, в ухвалі про залишення позову без руху, суд вказував, що Закон України «Про захист прав споживачів» поширює свою дію на інвестиційні відносини виключно в частині пені, що передбачена ч.5 ст.10 Закону, разом з тим після дослідження доказів встановлено, що на правовідносини, що виникли між сторонами, з урахуванням змін законодавства, не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».
Верховний Суд у постанові від 03.04.2024 у розгляді справи №357/6883/22 також вказав, що суди зробили правильний висновок про неможливість застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин. Сплачені ОСОБА_1 кошти є пайовим внеском, який сплачений членом кооперативу на виконання його обов`язків, передбачених статутом кооперативу, а не платою за отримані послуги чи виконані роботи.
Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 73 490,40 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами, що за розрахунком позивача становлять 748 516,88 грн.
Згідно ч.3 ст.693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18, наголосила, що положення статті 536, частини третьої статті 693, частини першої статті 1054, частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України у їх сукупності, передбачає можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.
Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що стаття 693 розмішена у главі 54 «Купівля-продаж» Цивільного кодексу України.
ОСОБА_4 як повноправний член споживчого товариства не є покупцем в розумінні ст.693, 536 ЦК України, тому такі норми застосуванню не підлягають до правовідносин, що виникли між сторонами.
Тому, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 21 000 гривень в якості моральної шкоди.
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У позовній заяві позивач внаслідок невиконання відповідачем умов договору та неотриманням даного об`єкту нерухомості у власність йому спричинені тривалі душевні страждання.
Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.
При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також відповідно до цієї Постанови у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував ступінь його морального страждання та як він безпосередньо вплинув на його здоров`я.
Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди саме в сумі 21 000 грн та не надає будь-яких розрахунків.
Жодних доказів понесення позивачем моральних страждань, що свідчило про дійсне завдання моральної шкоди позивачу, матеріали справи не містять.
Оскільки позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів, як то чеки, квитанції, медична документація (перелік обстежень в закладах охорони здоров`я чи виписний лист), тощо, які б свідчили про дійсне завдання йому моральної шкоди у вигляді страждань, заподіяних внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, то у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Згідно ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_4 сплатив судовий збір у розмірі 13 080,96 грн, згідно квитанції від 02.07.2025.
У зв`язку з частковим задоволення позову (задоволено на 80,16 %), сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 10 486,13 грн.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова-море» про розірвання договірних зобов`язань, стягнення грошових коштів – задовольнити частково.
Розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві №2/51/М від 06 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Споживчим товариством «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146).
Розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві №2/50/М від 20 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Споживчим товариством «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146).
Розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві №1/20/М від 25 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Споживчим товариством «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146).
Стягнути зі Споживчого товариства «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти сплачені на виконання договорів асоційованого членства №2/51/М від 06 грудня 2021 року у гривнях України, що є еквівалентом 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Стягнути зі Споживчого товариства «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти сплачені на виконання договорів асоційованого членства №2/50/М від 20 грудня 2021 року у гривнях України, що є еквівалентом 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Стягнути зі Споживчого товариства «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти сплачені на виконання договорів асоційованого членства №1/20/М від 25 січня 2022 року у гривнях України, що є еквівалентом 21 000 (двадцять одна тисяча) доларів США за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу.
Стягнути зі Споживчого товариства «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) штраф за договорами асоційованого членства у загальному розмірі 173 913 (сто сімдесят три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Стягнути зі Споживчого товариства «Будова Море» (код ЄДРПОУ 42112146, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 10 486 (десять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 20 травня 2026 року.

Суддя:     В.Я. Бондар