ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 127/33540/24
Провадження № 61-5545св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року в складу судді Воробйова В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 рокув складі колегії суддів Сопруна В. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 09 серпня 2019 року між нею та Акціонерним товариством (далі - АТ) «Ідея Банк» укладено договір кредиту та страхування № Z06.00610.005567094 про надання коштів у розмірі 119 999,00 грн на поточні потреби строком на 36 місяців зі сплатою 21,99 % річних за користування кредитом. Невід`ємною частиною кредитного договору є договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оприлюднений на сайті банку. 
Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку № 1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунок в банку сплачуються згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку.
У паспорті споживчого кредиту визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить певне число процентів, яке неможливо прочитати через низьку якість копії кредитного договору, що є у розпорядженні позивачки. Конкретний розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункту 5 паспорту споживчого кредиту (графік щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту. Конкретні розміри платежів нечитабельні.
Позивачка вважає, що їй встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення пункту 1.5 кредитного договору та пункту 5 паспорту споживчого кредитування, що є додатком № 1 до кредитного договору, укладеного між сторонами, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Водночас, за весь час дії кредитного договору позивачкою було сплачено 92 537,59 грн плати за обслуговування кредитної заборгованості.
З метою застосування наслідків нікчемного правочину ОСОБА_1 просила зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за договором кредиту та страхування від 09 серпня 2019 року № Z06.00610.005567094, з огляду на нікчемність пункту 1.5 цього договору та пункту 5 паспорту споживчого кредиту, що є додатком № 1 до цього договору.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
17 лютого 2025 рокузаочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в задоволенні позову відмовлено. 
09 квітня 2025року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Говора Д. І. залишено без задоволення. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року в справі № 127/19641/24, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 733,29 грн. Обставини встановлені в судових рішеннях у справі № 127/19641/24 мають преюдиційне значення щодо розгляду цієї справи.
ОСОБА_1 під час розгляду справи № 127/19641/24 відзив на позовну заяву, заперечення проти позову, зокрема щодо розрахунку заборгованості, не подавались; вона не скористалась правом на подачу зустрічного позову, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи, про що вказано в змісті постанови апеляційної інстанції.
Безпідставним є посилання позивачки на правову позицію в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, оскільки вона містить інші обставини, зокрема в справі не була стягнута заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Говор Д. І. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 755/15720/19,про те, що, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, то положення пункту 1.5 кредитного договору та пункту 5 паспорту споживчого кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, укладеного між сторонами спору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними;
- Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 463/5896/14-ц, про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин);
- Верховного Суду від 20 червня 2024 року в справі № 757/50206/20-ц, про те, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає;
- Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 905/1227/17.
Також зазначає, що в ухваленні оскаржуваної постанови апеляційного суду брав участь суддя Сопрун В. В., якому було заявлено обґрунтований відвід, у задоволенні якого було безпідставно відмовлено.
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
09 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Z06.00610.005567094, за умовами якого нанесенням власноручного підпису цим договором позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua. Згідно з кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 119 999,00 грн зі сплатою 21,99 % річних з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, зокрема процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Згідно з 1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 додатку № 1 як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку. За пунктом 5 паспорту споживчого кредитування позивачці було здійснено щомісячне нарахування «Інших послуг банку».
Станом на 08 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 кредитним договором склала 58 733,29 грн, з яких: 43 422,83 грн - прострочений борг, 6 443,97 грн - прострочені проценти, 8 866,48 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту.
28 серпня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в справі № 127/19641/24, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 733,29 грн.
20 грудня 2024 року ухвалою Верховного Суду в справі № 127/19641/24 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Говор Д. І. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року повернуто особі, яка її подала.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, якими суд керувався під час задоволення грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а в разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Верховного суду від 16 березня 2026 року в справі № 711/8884/23 та ін.).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини четверта, п`ята статті 82 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
У справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року в справі № 127/19641/24, яке переглядалося в апеляційному порядку і набрало законної сили 04 грудня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2019 року в розмірі 58 733,29 грн та витрати із сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн (а. с. 17-19).
У справі № 127/19641/24 встановлено, що 09 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00610.005567094, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 119 999,00 грн зі сплатою 21,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, зокрема процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_1 не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, зокрема проценти за кредитним договором. Остання сплата / зарахування за кредитним договором здійснена 09 грудня 2021 року, заборгованість за кредитним договором станом на 08 травня 2024 року склала 58 733,29 грн., з якої: 43 422,83 грн - прострочений борг, 6443,97 грн - прострочені проценти, 8 866,48 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту. Вказана сума заборгованості встановлена на підставі наданих суду доказів та не оспорена відповідачкою (а. с. 18 зворот).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в справі № 127/19641/24 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. про зупинення провадження в справі було відмовлено, апеляційну скаргу адвоката Говора Д. І. залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року залишено без змін. 
У постанові апеляційного суду в справі № 127/19641/24 зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_2 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 08 травня 2024 року. Водночас сторона відповідачки (заперечуючи всі розрахунки заборгованості подані до суду банком) свого контррозрахунку до суду не подала, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року в справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Отже, заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 08 травня 2024 року. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом нібито «не надано оцінку розміру заборгованості за відсотками, тілом кредиту та прострочених платежів, зроблених позивачем», до уваги прийматися не можуть, як такі, що ґрунтуються лише на припущеннях і не обґрунтовані відповідними розрахунками. З урахуванням встановленого, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що АТ «Ідея Банк» надало докази укладення договору з ОСОБА_1 та наявності заборгованості за кредитним договором, часткової сплати заборгованості, оскільки такі докази не спростовані відповідачкою, то суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
13 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Говор Д. І. подав до Верховного Суду в справі № 127/19641/24 касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року і направити справу на новий розгляд.
20 грудня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в справі за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто особі, яка її подала.
Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що подана касаційна скарга не може бути прийнята до провадження судом касаційної інстанції, оскільки у порушення вимог частини третьої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано належним чином оформлений ордер, що підтверджує повноваження адвоката.
Водночас повторної касаційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в справі № 127/19641/24 представник ОСОБА_1 - адвокат Говор Д. І. не подавав.
З урахуванням наведеного колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановлені судами в справі № 127/19641/24 обставини, зокрема щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, стягнення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, є преюдиційними для розгляду справи, що переглядається, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Суди правильно визнали безпідставними посилання позивачки на правову позицію в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 755/15720/19, оскільки вони містять інші обставини справ, зокрема в справах не була стягнута заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду в постановах від 27 листопада 2018 року в справі № 905/1227/17, від 10 квітня 2019 року в справі № 463/5896/14-ц, Верховного Суду в постанові від 20 червня 2024 року в справі № 757/50206/20-ц, є безпідставними, з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).
Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд нижчої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
У справі № 905/1227/17, на яку посилається заявниця в касаційній скарзі, розглядався позов про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії; у справі № 755/15720/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в резолютивній частині постанови апеляційний суд зробив правильний висновок про необхідність відмовити у задоволенні вимоги про визнання договору банківського вкладу нікчемним з тих підстав, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача; у справі № 757/50206/20-ц розглядався позов про визнання договору дарування недійсним, скасування та поновлення запису про реєстрацію права власності.
Отже, не можна вважати, що обставини справ, на які посилається заявник у касаційній скарзі, є подібними обставинам справи, що переглядається.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Щодо доводів про неналежний розгляд заяви про відвід судді
За вимогами пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (частина сьома статті 40 ЦПК України).
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).
Із матеріалів справи вбачається, що до Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2025 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Сопрун В. В., судді: Войтко Ю. Б., Міхасішин І. В.
17 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року.
18 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. про відвід судді Сопруна В. В. від розгляду даної справи.
Заява обґрунтована тим, що Вінницьким апеляційним судом у складі колегії суддів Сопруна В. В., Ковальчука О. В., Матківської М. В. було розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року (справа № 127/19641/24) за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за тим самим кредитним договором, що його ОСОБА_1 вважає частково нікчемним. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. про зупинення провадження у справі відмовлено. Апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року залишено без змін. Предметом апеляційної скарги у справі № 127/19641/24 не було оскарження плати за обслуговування кредиту з мотивів невідповідності Закону України «Про споживче кредитування». Водночас, достеменно знаючи про існування справи про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (справа № 127/33540/24) та правову позицію ОСОБА_1 у ній, колегія суддів висловила свою оцінку центральному аргументу Мальованої С. С. щодо підстав нікчемності кредитного договору. Використане апеляційним судом цитоване формулювання виглядає як надання вказівки суду нижчої інстанції, що було застосовано останнім в оскаржуваному рішенні.
18 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано відвід, заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Говором Д. І. судді Сопруну В. В., необґрунтованим. Передано вирішення питання про відвід судді Сопруна В. В. на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, якого визначити у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що, оскільки фактично підстави для відводу судді Сопруна В. В. зводяться до незгоди з процесуальним рішенням, наведені у заяві доводи не вказують на наявність обставин, які можуть викликати сумніви щодо об`єктивності та неупередженості.
18 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду в складі судді судової палати з цивільних справ Берегового О. Ю.у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. про відвід головуючому судді Сопруну В. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І. на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що аналіз клопотання адвоката Говора Д. І. про відвід вказує на те, що в ньому викладено незгоду із процесуальним рішенням, прийнятим у іншій справі, що відповідно до вимог частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу і відсутні інші будь-які об`єктивно обґрунтовані обставини, що свідчать про заінтересованість у результаті розгляду цієї справи та викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Інших обставин, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді Сопруна В. В. представником ОСОБА_1 - адвокатом Говорем Д. І. не наведено і не міститься таких у матеріалів справи.
Водночас відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Отже, подана представником позивачки заява про відвід судді Сопруна В. В. розглянута у встановленому законом порядку на підставі вимог статей 36, 39, 40 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська