К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року місто Київ

справа № 761/33698/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/7139/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Зеленчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Питель Максима Володимировича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Савчук Ю.Н., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання,-
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання, в якому просило стягнути з відповідачки:
заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26 770,09 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4 631,21 грн., 3% річних у розмірі 1 135,37 грн.;
заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 48 394,83 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 891,78 грн., 3% річних у розмірі 1 665,56 грн., пеня у розмірі 2 026,43 грн.;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 477,24 грн. 
Позов мотивовано тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постання гарячої води; з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, відповідач є споживачами послуг, які надаються позивачем.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.
Проте, відповідач у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за період з 01.05.2018-30.06.2025 складає 76 642,16 грн., а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 26 770,09 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 48 394,83 грн.
Крім того, у відповідача також існує заборгованість за період з 01.11.2021 з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 477,24 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача наявну заборгованість.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року позов КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води станом на 01.07.2025 року в розмірі 92 992,51 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду представника ОСОБА_1 - адвокат Питель М.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з 17.07.2009 мати відповідача ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка раніше належала її матері - ОСОБА_3 (бабі відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.1997. Також, на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.1997 ОСОБА_2 є власницею квартири №27 за цією ж адресою. Фактично обидві квартири складають один єдиний об`єкт нерухомого майна. Станом на теперішній час у квартирах проживає лише дід відповідача ОСОБА_4 . З метою облаштування квартир приладом автономного (індивідуального) опалення за заявою від 26.02.1998 Державним підприємством газового господарства «Київгаз» було розроблено «Технічні умови проектування газопостачання квартир після ремонту від 02.03.1998 №504/08». У подальшому, за погодженням з ДП «Київгаз» за №38 від 04.03.1998 МНПП «Зоря» було розроблено робочий проект газопостачання квартир після ремонту. З додержанням вимог вказаних дозвільних документів, у квартирах було проведено ремонт та встановлено прилад автономного (індивідуального) опалення газовий котел «Viessmann Pendola». Після цього, у листопаді 1998 року працівниками Державного підприємства «ЕКО», яке на той час було виконавцем комунальних послуг у будинку, було здійснено відключення квартир від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. Отже, відключення квартир від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання відбулось з додержанням усіх діючих на той час технологічних вимог у 1998 році, а не 2009, а тому норми Порядку відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, який набрав чинності 20.12.2005, не підлягають застосуванню у цьому випадку.
Також вказує, що з моменту відключення квартир від централізованих систем у 1998 році послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання, будь-ким, у т.ч. позивачем, до квартир не надаються. Так, зокрема, за змістом наявних у матеріалах справи Додатків до востаннє переукладених Договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10.05.2012 убачається, що ДП «ЕКО» не надавало до квартир послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Лише з жовтня 2019 року, відповідно до укладеного між позивачем та ДП «ЕКО» договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності №0603007 від 01.10.2019, позивач розпочав надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води мешканцям будинку, які були приєднані до загальнобудинкових систем. Після одержання квитанцій від позивача про нарахування плати за нібито надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, ОСОБА_4 звернувся до позивача, а також до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» з повідомлення про встановлення у квартирах №27 та №29 за вказаною адресою засобів автономного (індивідуального) опалення і відключення квартир від загальнобудинкових систем. При цьому, ані відповідач, ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_4 не вчиняли будь-яких дій, що свідчать про прийняття умов або укладення договорів з Позивачем і споживання комунальних послуг. 
Зауважує, що 12.03.2020 року уповноваженим представником позивача інженером ІІ категорії ОСОБА_5 проведено обстеження квартир, про що складено Акт №19. За змістом цього Акту убачається, що відповідно до дозвільних документів, у квартирах встановлено прилад теплопостачання, опалення та центральне постачання гарячої води від`єднано від загальнобудинкових систем. Таким чином, позивач не міг надавати, а відповідач відповідно споживати послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) у квартирах, то у відповідача відсутній обов`язок їх оплачувати. 
Також зазначав, що задовольняючи позов повністю і стягуючи з Відповідача на користь позивача неустойку, інфляційні нарахування, проценти річних судом першої інстанції, також грубо проігноровано норми постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою встановлено заборону на нарахування та стягнення таких сум за період з 06.03.2022 до 30.12.2023.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Возний М.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник КП «Київтеплоенерго» - Банецький Б.І. в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідачем до комісії подано документи щодо законності відключення квартири від мереж ЦО; наслідки розгляду вказаних документів може вплинути на результат розгляду справи.
Розглянувши дане клопотання, колегія суддів з урахуванням думки представника відповідача, дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на те, що предметом спору не є законність відключення квартири відповідача від мереж.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та здійснив постачання теплової енергії та надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, чим порушив вимоги Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», При цьому, суд вказав, що від`єднання квартири відповідача від мереж централізованого опалення здійснено відповідачем самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. 
Суд також вказав, що хоча відповідач не отримував у квартирі послуг централізованого опалення, однак ці обставини настали внаслідок самовільного порушення Порядку відключення від мереж централізованого опалення самим відповідачем і встановлення у квартирі альтернативного опалення, тому ці обставини не виключають її обов`язку оплатити послуги теплопостачання позивачу. Разом з тим, відповідачем не представлено доказів, що послуги з централізованого опалення не надавалися в цілому у будинку, зокрема не опалювалися місця загального користування. Відповідачем не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з 17.07.2009 мати відповідача ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка раніше належала її матері - ОСОБА_3 (бабі відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.1997.
Згідно з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 зареєстрована ку вказаній квартирі з 26.03.2011.
З метою облаштування квартир приладом автономного (індивідуального) опалення за заявою від 26.02.1998 Державним підприємством газового господарства «Київгаз» було розроблено «Технічні умови проектування газопостачання квартир після ремонту від 02.03.1998 №504/08». 
У подальшому, за погодженням з ДП «Київгаз» за № 38 від 04.03.1998 МНПП «Зоря» було розроблено робочий проект газопостачання квартир після ремонту. З додержанням вимог вказаних дозвільних документів, у квартирах було проведено ремонт та встановлено прилад автономного (індивідуального) опалення газовий котел «Viessmann Pendola». 
Після цього, у листопаді 1998 року працівниками Державного підприємства «ЕКО», яке на той час було виконавцем комунальних послуг у будинку, було здійснено відключення квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання.
З жовтня 2019 року, відповідно до укладеного між позивачем та ДП «ЕКО» Договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності №0603007 від 01.10.2019, позивач розпочав надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води мешканцям будинку, які були приєднані до загальнобудинкових систем. 
Після одержання квитанцій від позивача про нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, ОСОБА_4 звернувся до позивача, а також до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» з повідомлення про встановлення у квартирах №27 та №29 за вказаною адресою засобів автономного (індивідуального) опалення і відключення квартир від загальнобудинкових систем.
12.03.2020 представником позивача інженером ІІ категорії Кисилем А.А. проведено обстеження квартир, про що складено Акт №19. Зі змісту цього Акту убачається, що відповідно до дозвільних документів, у квартирах 27-29 встановлено прилад теплопостачання (газовий котел), опалення та центральне постачання гарячої води від`єднано від загальнобудинкових систем.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, при цьому суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Обов`язок оплатити за житлово-комунальні послуги виникає лише в разі отримання споживачем певних послуг. Отже питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 з 1998 року відключена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, про що в матеріалах справи наявні докази, які не були спростовані позивачем, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заявленої позивачем заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води, відповідно і 3% річних, інфляційних втрат та пені - відсутні.
Таким чином, позивачем не доведено факт користування відповідачем послугами, за які позивач просить стягнути заборгованості.
Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, зокрема: акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, акт прийняття теплового вузла обліку, у відповідний період часу (опалювальні періоди) в будинку АДРЕСА_5 ; акт/акти перевірки стану вузла комерційного обліку теплової енергії споживача, відсутні відомості про наявність/встановлення в будинку лічильника обліку гарячого водопостачання, як і відсутні відомості про наявність чи відсутність лічильника обліку гарячого водопостачання в квартирі відповідача. Довідка про обсяг споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води (загальнобудинкова), не містить дати складання, відсутні відомості про посадову особу, яка її склала.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погодилася з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки суд не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Питель Максима Володимировича - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання - залишити без задоволення.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: