КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 753/984/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/945/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року (суддя Комаревцева Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину,

встановив:

у січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, зазначивши, що спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна громадянина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_2 - частка та його син - ОСОБА_1 - частки.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є спадкоємцем (сином) ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 склав 9 квітня 2017 року заповіт, в якому він все своє майно заповів сину ОСОБА_1 . 
Позивач посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року за ним визнано право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька у розмірі частини усього його майна. Після отримання вказаного судового рішення він звернувся до Шістнадцятої державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на частину всього спадкового майна, однак отримав відмову, мотивовану тим, що вказаним рішенням суду такий обов`язок нотаріуса не встановлений у рішенні суду.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року позов задоволено. Внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою, зазначивши, що спадкоємцями у цьому свідоцтві майна громадянина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_2 - частка та його син  ОСОБА_4 - частка. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та 

ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду його касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року.
Відповідач вважає неможливе розгляд даної справи до вирішення справи № 753/10632/22, так як обставини встановлені рішенням у зазначеній справі, впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, а від прийнятого в ній рішення залежить правильне вирішення спору у цій справі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У судовому засіданні 25 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, а представник позивача - адвокат Проскурін В.Г. заперечував проти апеляційної скарги, у подальшому учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, призначене на 30 квітня 2025 року (с.с.234, 235), у судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_1 - адвокат Журавльов М.М. подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (с.с.236-237), представник ОСОБА_2 - адвокат Константинов О.Г. подав клопотання про відкладення судового розгляду, пославшись на зайнятість в іншому судовому процесі (с.с.248).
Колегія суддів вважає, що клопотання представника позивача задоволенню не підлягає, оскільки дата судового засідання була узгоджена з адвокатом Константиновим О.Г. у судовому засіданні 19 лютого 2025 року, явка учасників справи до апеляційного суду не є обов`язковою, тому відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів закінчила апеляційний розгляд справи у відсутність учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та його представника - адвоката Журавльова М.М., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представників позивача - адвокатів Проскуріна В.Г. та Константинова О.Г., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва 21 червня 2008 року, та свідоцтва про зміну імені, виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 лютого 2021 року (с.с.7, 8).
Відповідач ОСОБА_1 також є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Дарницьким відділом РАЦС у місті Києві 17 січня 1978 року (с.с.47).
9 червня 2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3626, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, ОСОБА_1 (с.с.46).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, повторно виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12 листопада 2020 року (с.с.13).

15 квітня 2023 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина складається з: грошового вкладу з відповідними відсотками, що знаходиться на зберіганні на картковому рахунку № НОМЕР_1 на суму 41 900,71грн в АТ «Альфа-Банк», що належав померлому на підставі довідки по рахунках № НОМЕР_2 , виданої АТ «Альфа-Банк» 27 травня 2021 року; грошового вкладу з відповідними відсотками, що знаходиться на зберіганні на рахунку № НОМЕР_3 на суму 252 813,52грн в АБ «Укргазбанк», що належав померлому на підставі довідки по рахунках № НОМЕР_4 , виданої АБ «Укргазбанк» 19 травня 2021 року; депозитних внесків в кредитній спілці «Ростовщик» у сумі: 100 000грн - на підставі договору про надання фінансової послуги-залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ВІД1ДВ-00037 від 10 січня 2020 року, станом на 30 квітня 2021 року нараховані відсотки за даним договором склали - 1 224,04грн; 100 000грн - на підставі договору про надання фінансової послуги-залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ВІД1ДВ-00038 від 11 січня 2020 року, станом на 30 квітня 2021 року нараховані відсотки за даним договором склали - 1 213,01грн; 100 000грн - на підставі договору про надання фінансової послуги-залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ВІД1ДВ-00511 від 11 липня 2020 року, станом на 30 квітня 2021 року нараховані відсотки за даним договором склали - 1 213,01грн, що належали померлому на підставі довідки вих. № 125 від 19 травня 2021 року, виданої кредитної спілкою «Ростовщик»; грошового вкладу з відповідними відсотками, що знаходиться на зберіганні на рахунку № НОМЕР_5 на суму 2 798,86грн в АТ «Банк Форвард», що належав померлому на підставі довідки по рахунках № НОМЕР_6 , виданої АТ «Банк Форвард» 19 травня 2021 року (с.с.108).
Постановою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року у справі № 753/10632/22 визнано за ОСОБА_2 (попереднє прізвище ОСОБА_6 ) право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всього спадкового майна (с.с.15-20).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, постановою апеляційного суду за позивачем визнано право на частину всього спадкового майна померлого ОСОБА_3 .
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом 

або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Враховуючи, що ОСОБА_3 залишив заповіт, який спадкоємцями не оспорювався, його спадщина спадкується відповідно до умов заповіту.
Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них з визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14 зазначено, що «підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).»
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що він має право на обов`язкову частку у спадщині батька, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року у справі № 753/10632/22, якою за ним визнано право на обов`язкову частку у спадщині батька.
Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на 

обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя статті 1235 ЦК України).
Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України).
Відповідно до статті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.
Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування, незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону.
У рішенні Конституційного Суду України у справі про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014 вказано, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності».
При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Позивачем суду не було надано доказів, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 від був непрацездатною особою, а відтак не має правових підстав на отримання обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_3 .
Про відсутність у ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадщині батька зазначено і у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 753/10632/22, якою скасовано постанову Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року та залишено без змін рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 березня 2023 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права на обов`язкову частку у спадковому майні. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 8 листопада 2023 року у справі № 753/10632/22. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги факт оскарження судового рішення у справі №753/10632/22, яким визнано за позивачем право на обов`язкову частку у спадщині батька, та відкриття касаційного провадження, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 816грн 80коп. 
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук