Справа № 420/7854/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 20 березня 2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивачка просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та перерахувати пенсію починаючи з 21.01.2026 року;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1065 грн.
Позиція позивачки обґрунтовується наступним
Позивач зазначає, що з 01.04.2025 року ОСОБА_1 (далі- Позивачка) перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Відповідач) та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). З 13.04.2012 по 31.03.2025 роки (по дату останнього перерахунку пенсії згідно з розрахунком стажу) роки працює в Комунальній установі «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (правонаступником є Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради) на посадах молодшої медичної сестри. Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Відповідачем протиправно періоди роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки, які загалом становить 12 років 11 місяці 18 днів, зараховано до стажу в одинарному розмірі. 21.01.2026 року Позивачка звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в який просила зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач Листом від 20.02.2026 року повідомив, що пенсію розраховано відповідно до чинного законодавства. Для здійснення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії немає підстав. 
Позиція відповідачів обґрунтовується наступним
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі по тексту Позивач) перебуває на обліку у Головному управлінні та з 09.04.2025 отримує пенсію за віком згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту Закон №1058). На адресу Головного управління 22.01.2026 за вх. № 4224/Р-1500-26 надійшла заява представника Позивача від 21.01.2026, щодо зарахування періоду 13.04.2012 по 31.03.2025 роки до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії. Відтак, оскільки Позивач звернувся до Головного управління не із заявою за додатком 3 до Порядку №22-1, а із заявою довільної форми, така заява була розглянута Головним управлінням в порядку Закону України від 02.10.1996 № 394/96- ВР «Про звернення громадян». З урахуванням наведеного Головне управління листом-відповіддю на звернення від 20.02.2026 за вих. № 8741-4224/Р-02/8-1500/26 було надано роз`яснення стосовно пенсійного забезпечення Позивача.
Відповідач вважає, що посилання Позивача на ст. 60 Закону № 1788 є безпідставними з огляду на наступне. Так, відповідно до п. 16 Розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. При цьому, положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Отже, Законом № 1058 визначено, що положення Закону № 1788 застосовуються виключно в частині призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій осіб. При цьому будь-який закон або інший нормативно-правовий акт застосовується виключно у разі якщо він не суперечить положенням Закону № 1058. Враховуючи те, що ст. 60 Закону № 1788 вочевидь суперечить положенням ст. 24 Закону № 1058 в порядку обчислення страхового стажу, такі положення не можуть бути застосовані. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті. 
02 квітня 2026 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Станом на 07 травня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
З 01.04.2025 року ОСОБА_1 (далі- Позивачка) перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області (далі -Відповідач) та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). 
З 13.04.2012 по 31.03.2025 роки (по дату останнього перерахунку пенсії згідно з розрахунком стажу) роки позивачка працює в Комунальній установі «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (правонаступником є Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради) на посадах молодшої медичної сестри. 
Вважаючи, що відповідачем протиправно періоди роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки, які загалом становить 12 років 11 місяці 18 днів, зараховано до стажу в одинарному розмірі, позивачка 21.01.2026 року звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в який просила зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Відповідач Листом від 20.02.2026 року повідомив, що пенсію розраховано відповідно до чинного законодавства. Для здійснення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії немає підстав. 
Позивачка, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування періоду роботи з 13.04.2012 по 31.03.2025 роки до її страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії, звернулася до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових
внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).
Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним
громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів
споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
У той же час, відповідно до частини 2 цієї ж статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 (далі – Закон № 1788) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. 
Згідно з статтею 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення. 
Приписами статті 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою. 
Спільним листом від 29.12.2005 №625/0/15-05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 Мінпраці та соцполітики, МОЗ та ПФУ надано роз`яснення, що згідно із Законом України “Про внесення змін до ст.60 Закону № 1788-ХІІ” від 10.07.2003 час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) та психіатричних закладах охорони здоров`я зараховуються до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Із роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія). 
Крім того, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 04.08.1983, що діє на території України згідно вказівки МОЗ України №165 від 23.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезинфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень. 
Пунктом 1.1 Перелік закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7180, як заклад охорони здоров`я визначено, зокрема, інфекційну лікарню. 
Отже, комунальна установа «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради в період з 13.04.2012 по 31.03.2025 року була призначена для надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, і в розумінні статті 60 Закону № 1788-ХІІ є повноцінним інфекційним закладом охорони здоров`я. 
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи у інфекційному закладі підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі. 
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV. 
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. 
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. 
Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. 
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
З огляду на викладене, передбачене статтею 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2018 року по справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), у постанові від 23.01.2019 року по справі №485/103/17, у постанові від 04.12.2019 року по справі №689/872/17 та у постанові від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17, у постанові від 22.12.2021 у справі № 688/2916/17. 
Слід зазначити, що у постанові від 03.11.2021 року по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. 
Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було. 
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17. 
Згідно частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі – постанова КМУ № 637) та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі – наказ Мінсоцполітики № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.11.1989 року Позивачка працювала: З 13.04.2012 по 31.03.2025 роки (по дату останнього перерахунку пенсії згідно з розрахунком стажу) роки працює в Комунальній установі «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (правонаступником є Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради) на посадах молодшої медичної сестри, що підтверджується записами №13. 
Слід зауважити, що записи трудової книжки не містить виправлень, підправлень або ж нечітких даних, та не оскаржуються Відповідачем. 
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Разом з тим, особливий характер виконуваної роботи Позивачки підтверджується пільговою довідкою від 27.04.2022 №214 виданої комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна інфекційна лікарня», яка наявна у матеріалах пенсійної справи. У вказаній довідці міститься інформація, що Позивачка прийнята на посаду молодшої медичної сестри (Наказ №36-к від 13.04.2012 p.) та виконує обов`язки по дату видачі довідки. 
Також вказані накази по результатам атестації робочих місць: наказ № 50-6 від 09.05.2008p; наказ №43 від 08.02.2013 р.; наказ № 67 від 22.01.2018 року, і те, що характер виконуючих робіт та умови праці після останньої атестації не змінилися. Первинна атестація відбулася в 1995 році. 
Отже, Факт роботи позивачки у спірний період з 16.08.2019 по 30.04.2025 роки у зазначених умовах на посаді молодшої медичної сестри в комунальній установі «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради чітко підтверджується записами Трудової книжки позивачки та пільговою довідкою від 27.04.2022 №214. 
Пунктом 9 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 30.07.2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 року за № 991/27436 (далі – Порядок № 13-1), чітко визначено, що органи Пенсійного фонду не мають права вимагати від заявника надання документів, інформації або вчинення дій, надання або здійснення яких не передбачено законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини, або які знаходяться в розпорядженні (віднесені до компетенції) відповідного органу Пенсійного фонду.
Умови зарахування стажу роботи в подвійному розмірі для окремих категорій працівників чітко визначено статтею 60 закону № 1788-ХІІ. Будь-яких додаткових умов законодавством не визначено. 
Додаткові умови для обчислення спеціального (пільгового) стажу передбачено також лише для певних категорій працівників. Це стосується призначення пенсій за вислугу років, за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 тощо. 
При розгляді документів, поданих позивачкою для призначення пенсії та в подальшому при перерахунках пенсії відповідачем порушено окремі приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1). 
Так, згідно пункту 36 Порядку № 22-1, в редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачці, орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. 
Згідно частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Згідно пункту 38 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. 
Відповідно до підпунктів 2 та 5 пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 40/26485 (далі – постанова ППФУ № 28-2), Головне управління Фонду має право, зокрема: 
- отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань; 
- проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати. 
Тобто, відповідач, наділений повноваженням проводити перевірку поданих документів, не здійснив жодних відповідних заходів, діючи формально та без дотримання приписів нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови пенсійного забезпечення громадян. 
У підсумку відповідач, розглядаючи подані позивачкою документи при наявності відповідних повноважень та обов`язків відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058, № 1058-IV, пункту 36 Порядку 22-1, підпунктів 2 та 5 пункту 6 Порядку № 28-2, або не у повному обсязі дослідив, або взагалі не досліджував відомості, які б могли підтвердити право позивачки на обчислення в подвійному розмірі відповідного стажу її роботи на посадах анестезіологічної служби. 
В даному випадку доводи позивачки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду щодо бездіяльності органів Пенсійного фонду України за наявності правових підстав здійснювати перевірки поданих документів, викладеною у постановах від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а, від 06.11.2019 року у справі №352/819/16-а та від 20.01.2021 року у справі № 588/647/17. 
Як судом вже зазначалось, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. 
В цій частині доводи суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах: від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі № 310/385/17, від 23.01.2019 року у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17, а також з правовою позицією, викладеною у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 420/2723/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 420/5817/22, від 13 червня 2023 року у справі № 420/11527/22, від 29 червня 2023 року у справі № 420/7646/22, від 14 липня 2023 року у справі № 420/3502/23, від 05 жовтня 2023 року у справі № 420/7634/23, від 24 жовтня 2023 року у справі № 420/9544/23. 
Суди, зокрема зазначили, що частиною 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. 
Однак, нормами пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. 
З огляду на системний аналіз зазначених норм, суди прийшли до висновку, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Суди звертали увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною другою статті 6, 8, частиною другою статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене. 
У постанові від 03.11.2021р. у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. 
Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також суд зазначає, що з 15.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» № 2073-IX (далі – Закон № 2073-IX). 
Згідно частин 1 та 2 статті 1 Закону № 2073-IX цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Згідно статті 2 Закону № 2073-IX: адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
В даному випадку дії відповідача при розгляді заяви позивачки від 21.01.2026 року мають ознаки юридично значущої дії індивідуального характеру, оскільки вони вчинені адміністративним органом для вирішення конкретної справи та мали бути спрямовані на набуття та реалізацію права позивачки щодо належного соціального (пенсійного) забезпечення. 
Тобто, рішення щодо незарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі періоду роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року, викладене у листі-відповіді від від 20.02.2026 року за вих. № 8741-4224/Р-02/8-1500/26, за своєю суттю є адміністративним актом, виданими відповідачем за результатами розгляду поданої заяви від 21.01.2026 року. 
Відповідно до частин 1 та 4 статті 6 Закону № 2073-IX адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 
Тобто, при прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивачки від 20.06.2024 року відповідач в обов`язковому порядку повинен був прийняти до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду по справам, у яких досліджувались подібні правовідносини. 
Враховуючи викладене вище, а також на підставі приписів статті 60 Закону № 1788- XII, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі при призначенні пенсії та в подальшому при перерахунку пенсії період роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року - на посадах молодшої медичної сестри Комунальної установи «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (правонаступник - Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради). 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та перерахувати пенсію починаючи з 21.01.2026 року, необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із змісту положень ст. 245 КАС України видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України. 
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії. 
Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.
Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до її страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та її виплат, починаючи з 21.01.2026 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1064,96 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до її страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.04.2012 року по 31.03.2025 року до її страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та її виплату, починаючи з 21.01.2026 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1064 грн. 96 коп. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя С.О. Cтефанов