Справа № 753/21240/25
Провадження № 2/339/119/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

18 травня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

20.02.2026 до Болехівського міського суду Івано-Франківської області на підставі ухвали судді Дарницького районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2025 надійшли за підсудністю матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС»), поданої через систему «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, представник позивача Поляков О. просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №988548251 від 10.09.2021 у розмірі 45 971 грн; 2422,40 грн сплаченого позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн. 
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 10.09.2021 між ТОВ«Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 988548251 на суму 10 000 грн. У кредитному договорі сторони досягнули згоди з усіх істотних умов Кредитного договору. Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 10 000 грн 10.09.2021 на банківську карту, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Відповідач зобов`язалась вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному договором.
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого в подальшому укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу, за якими 14.12.2021 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 45 971 грн. Умови зазначених договорів факторингу судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, такими, що породжують цивільні права та обов`язки. Відповідач не повернула наданий їй Кредит. Загальна сума заборгованості перед Позивачем на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить – 45 971,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 35 971,00 грн - заборгованість з несплачених відсотків за користування кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою судді від 20.02.2026 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з наявністю недоліків позовної заяви та надано позивачеві строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 05.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «ПУМБ» інформацію, що містить банківську таємницю. Витребувані документи надійшли на адресу суду 17.03.2026.
Позивач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не направив у судове засідання свого представника. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача Полякова О. про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_1 у судовому засіданні 05.05.2026 позов визнала частково, підтвердила факт укладення кредитного договору 10.09.2021 та отримання кредитних коштів в розмірі 10 000 грн, не заперечила проти стягнення тіла кредиту та відсотків, в розмірі 22 410 грн, що нараховано ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», оскільки має змогу оплатити вказаний розмір боргу. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, оскільки не має можливості оплатити решту суми. Також вона не заперечує тієї обставини, що право вимоги за укладеним кредитним договором перейшло до позивача.
У судове засідання 18.05.2026 відповідач не прибула, подала до суду заяву про завершення розгляду справи у її відсутності. Крім того, подала до суду заяву від 07.05.2026, з якої вбачається, що вона не погоджується з нарахованим розміром правничої допомоги в розмірі 7000 грн, вважає вказану суму завеликою. Крім цього, зазначила, що погоджується сплатити 22400 грн (10 000 грн тіло кредиту та 12 400 грн відсотки), решту суму вона не має змоги сплатити, вона є матір`ю чотирьох дітей, з яких троє – неповнолітні, не працює, перебуває за кордоном як біженець.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд установив, що 10.09.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 988548251 (а.с.22-27). Договір кредитної лінії укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 13 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Згідно з п.1.2. Договору сума кредитного ліміту, вказана в п.1.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 10 000 грн одразу після укладення Договору, який має бути повернутий до 10.10.2021 (п. 1.3).
Відповідно до п. 1.7 Договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 10.10.2021. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору щодо дати надання першого траншу за Договором.
У п.1.8 Договору сторони договору погодили порядок продовження дисконтного періоду шляхом оплати позичальником протягом дисконтного періоду всіх фактично нарахованих процентів.
Відповідно до п. 1.9 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в такому порядку: виключно за період строку, визначеного в п. 1.7 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 281,05 процентів річних, що становить 0,77 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 строку, проценти за користування кредитом нараховуються за індивідуальною ставкою, що становить 1,92 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. 
Відповідно до п. 1.12 сторони Договору погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) наступних умовах: - зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника щодо оплати основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (п. 1.12.1); - з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2).
Згідно з п. 1.13 проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2 Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого для надання траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником.
Відповідно до п. 4.1 Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.ua.
Строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.7 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.8 та 1.12.1 Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання.
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачці 10.09.2021 грошові кошти у розмірі 10 000 грн на банківську карту відповідачки, яку вона вказала при укладенні кредитного договору (а.с.179).
Факт укладення договору від 10.09.2021 №988548251 та отримання кредитних коштів в розмірі 10 000 грн відповідач ОСОБА_1 визнала в судовому засіданні 05.05.2026. 
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач частково погасила заборгованість: 09.10.2021 здійснила оплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2233 грн (а.с.120). Доказів погашення решти суми заборгованості матеріали справи не містять.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником  ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора. 
Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Строк дії цього договору в подальшому додатковими угодами неодноразово продовжувався (а.с.59-83). За вказаним договором факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі відповідача у справі, що підтверджується Реєстром прав вимоги №164 від 14.12.2021 (а.с.84-86). При цьому, умовами договору факторингу передбачено перехід права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу (у т.ч.проценти за користування кредитом, неустойку) за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також прав вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3, п.1.4., а.с.71).
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу №23/0224-01 (Договір факторингу 2). На виконання вказаного договору факторингу 2 підписано реєстр прав вимоги №1 від 23.02.2024, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги №1 від 23.02.2024 – у сумі 45971 грн (а.с.89-100).
08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивачем укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним Кредитним договором. 
Отже внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором кредитної лінії від 10.09.2021 №988548251, укладеним між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою, перейшло від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «ФК «Ейс»». Зокрема, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним договоромвід 10.09.2021 №988548251 в сумі 45 971 грн, з яких: 10 000грн – заборгованість по тілу кредиту; 35 971 грн – заборгованість з несплачених відсотків за користуванням кредитом (а.с.102-118). 
У судовому засіданні 05.05.2026 відповідач ОСОБА_1 не заперечила обставин та правомірності переуступлення прав вимоги за договором кредитної лінії від 10.09.2021 №988548251 та набуття позивачем, як новим кредитором, права вимоги до неї за вказаним договором.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №988548251 від 10.09.2021, наданого ТОВ «ФК «ЕЙС»», заборгованість  ОСОБА_1 становить: тіло кредиту 10 000 грн, проценти за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 10.09.2021 до 05.05.2022, становлять 35 971 грн, а всього 45971 грн.
Щодо стягнення нарахованих відсотків за період з 09.11.2021 по 13.11.2021 суд зазначає таке. Відповідно до п.1.12.2 договору кредитної лінії, сторони договору узгодили розмір нарахування відсотків з наступного дня після закінчення дисконтного періоду, тобто після 08.11.2021, в розмірі 2,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування кредитом.
Відтак, з 09.11.2021 по 13.11.2021 правомірним є нарахування первісним кредитором відсотків в розмірі 1490 грн (298 грн х 5 днів). Проте, за вказаний період нараховано 5294 грн, жодних обґрунтувань нарахування відсотків у збільшеному розмірі позовна заява не містить. Відтак позов у частині стягнення відсотків за період з 09.11.2021 по 13.11.2021 включно в сумі 3804 (5294 – 1490) грн є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає.
Аналіз наданих позивачем розрахунків заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами (крім періоду з 09.11.2021 по 13.11.2021) нараховано відповідно до умов кредитного договору,в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, погодженою сторонами в п. 1.9, п.1.12 договору, що свідчить про правомірність їх нарахування.
Зокрема, в межах 30-денного строку дисконтного періоду (з 10.09.2021 по 10.10.2021) відсотки за користування кредитними коштами нараховані в розмірі, визначеному п.1.9.1 кредитного договору. Після продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору (сплата відповідачкою всієї суми нарахованих відсотків 09.10.2021) - відсотки нараховано в розмірі, визначеному п.1.9.2 договору. Після закінчення дисконтного періоду (після 08.11.2021) відсотки нараховано відповідно до п.1.12.2 договору та протягом строку, визначеного п.1.12.1 (не більше 90 днів).
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, що перевищує суму 22 410 грн, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надала свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.
Зокрема, враховуючи пояснення відповідачки, викладені в судовому засіданні та в письмових поясненнях від 07.05.2026, ОСОБА_1 не заперечила заявлені позовні вимоги в частині стягнення 10 000 грн основного боргу (тіла кредиту) та відсотків у сумі 12 400 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що така сума відсотків (12400 грн) була нарахована первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» станом на 22-23 жовтня 2021 року. 
При цьому, відповідач не зазначила про порушення кредиторами порядку та розміру нарахування відсотків за користування кредитом після 22.10.2021, не заявила про несправедливість умов договору щодо нарахованих відсотків після цієї дати. 
Суд враховує визнання відповідачкою позову в частині стягнення тіла кредиту в сумі 10 000 грн, а також нарахованих відсотків первісним кредитором станом на 22-23.10.2021 в сумі 12400 грн.
Щодо відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 22.10.2021 по 05.02.2022, то суд зазначає, що відповідач не спростувала презумпцію правомірності договору в частині порядку та розміру нарахування відсотків за користування кредитними коштами,позовних вимог про визнання недійсними окремих умов правочину щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами не заявляла. При цьому не виконала в повній мірі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів (за винятком періоду з 09.11.2021 по 13.11.2021) не вбачається,відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 10 000 грн та відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 32167 грн (35971 грн заявлена до стягнення сума відсотків – 3804 грн необґрунтовані позивачем нарахування відсотків за період з 09.11.2021 по 13.11.2021) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак позов підлягає до задоволення частково.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1-ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Ч.1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.3-ч.6 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Відповідач заявила про незгоду з нарахованим розміром правничої допомоги.
Суд також враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, відповідно до якої: у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п.185).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (п.188 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (п.189 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, укладений між адвокатом Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" та ТОВ «ФК «ЕЙС» в особі адвоката Тараненко А.І., додаткову угоду № 25770713762 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7000 грн, протоколу погодження вартості послуг, ордеру, свідоцтва про надання правничої допомоги (а.с.54,125-131).
Відповідно до протоколу погодження вартості послуг про надання правничої допомоги та акту прийому-передач наданих послуг від 17.07.2025 позивачу були надані такі послуги: складання позовної заяви (2 год) – 5000грн; вивчення матеріалів справи (2 год)- 1000грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації (1 год)- 500грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації (1год) -500грн. Загальна кількість часу адвоката за надані послуги визначено 6 год. Сума вартості послуг визначена 7000 грн.
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою, належить до категорій справ, що розглядаються у спрощеному провадженні через її малозначність, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів. Фактично адвокатом складено позовну заяву, клопотання про витребування доказів, що не є складним за змістом. У судових засіданнях адвокат участі не брав, справу розглянуто без участі сторін. Будь-які інші клопотання, письмові пояснення, відповідь на відзив до суду не надходили.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат за надані послуги, однак враховуючи позицію відповідачки, а також з огляду на типовість даної цивільної справи, наявність сталої судової практики, суд вважає, що адвокатські послуги, наведені в копіях протоколу погодження вартості послуг і акту прийому – передачі наданих послуг від 17.07.2025 та тривалість яких визначено як шість годин, - не відповідають критерію реальності часових витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає доцільним обмежити в 2000 грн. Вказаний розмір витрат суд вважає пропорційним до предмета спору в даній справі (типова справа про стягнення кредитної заборгованості), а витрати - такими, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тобто є дійсними та потрібними, з огляду на розумну потребу судових витрат для даної справи.
Оскільки суд задовольнив позов частково (в сумі 42167 грн, що становить 91,72% від суми заявлених вимог), то витрати позивача на правничу допомогу слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 1834,40 грн (2000 х 91,72%), відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана у 2025 році в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 2221,95 грн (42167 грн х 2422,40 грн / 45971 грн).
Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив: 

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором № 988548251 від 10.09.2021 в загальному розмірі 42 167 (сорок дві тисячі сто шістдесят сім) гривень 00 копійок, а такожсудові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2221 гривень 95 копійок та 1834 гривень 40 копійок витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", місцезнаходження: 02090, м.Київ, вул. Алматинська, буд.8, офіс 310а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 18 травня 2026 року.

Суддя: М.П.Кілик