справа № 757/8306/25-ц головуючий у суді І інстанції Войтенко Т.В.
провадження № 22-ц/824/8107/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Войтенко Т.В., у м. Києві, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що представником позивача, було повідомлено суд про причини неявки в судові засідання, призначені 03 грудня 2025 року та 23 січня 2026 року. Відповідно до протоколу судового засідання №5555755 (т.2, а.с. 232) 03 грудня 2025 року задоволено клопотання про відкладення судового засідання та відкладено розгляд справи на 23 січня 2026 року, відтак визнано причини неявки поважними. Відкладення розгляду справи, призначеного на 03 грудня 2025 року, саме з підстав зайнятості представника позивача у розгляді іншої справи і неможливості явки до суду, а також відсутність висновку суду першої інстанції щодо визнання неповажною зазначеної представником позивача причини неявки є тією фактичною обставиною, яка виключає повноцінність поняття повторності, визначену законодавцем у пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Вважає, що питання повторності неявки позивача в судове засідання, необхідно аналізувати в контексті принципу пропорційності та брати до уваги усі фактичні обставини. Надмірний формалізм у вирішенні такого процесуального питання є недопустимим з огляду на можливість порушення права особи на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. За таких умов суд першої інстанції повинен був з`ясовувати підстави для застосування повторності неявки позивача, а саме з врахуванням поважності першої неявки представника позивача у судове засідання, оскільки за першої неявки представника позивача в судове засідання з причин, які судом визнані поважними, повторна неявка не тягне за собою настання негативних наслідків шляхом залишення позову без розгляду.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав та вказував, що сторона позивача не була належним чином повідомлена про розгляд справи на 03 грудня 2025 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує відповідач, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 рокубез змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки позивач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання і від сторони позивача не надходило заяв про розгляд справи у відсутність сторони позивача.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно зі статтею 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною 5 статті 223, пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, за змістом наведених правових норм суд залишає позов без розгляду у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи.
Такий висновок, узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), від 05 вересня 2022 року у справі № 325/218/21-ц (провадження № 61-4672св22).
Судом встановлено, що в судове засідання призначене на 03 грудня 2025 року ні позивач, ні її представник не з`явився. При цьому 01 грудня 2005 року представник позивача адвокат Забара Б.І. подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 228 т. 2).
03 грудня 2025 року судове засідання було відкладено на 23 січня 2026 року за клопотанням сторони позивача поданого 01 грудня 2025 року (а.с. 232 т. 2).
Про судове засідання на 23 січня 2026 року позивач була належним чином повідомлена, про що свідчить отримання повістки її представником ОСОБА_2. як в системі електронний суд (а.с. 236 т. 2) так і повістки врученої 10 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку (а.с. 237 т. 2).
В судове засідання 23 січня 2026 року позивач та її представник не з`явилися. 
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції вважав, що позивач, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, 23 січня 2026 року повторно не з`явилася в судове засідання.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення сторони позивача про час та місце розгляду справи на 03 грудня 2025 року, що виключає повторність належного повідомлення позивача, а відтак і повторність неявки належно повідомленого позивача в судове засідання.
Так, з матеріалів справи вбачається, що самого позивача про судове засідання на 03 грудня 2025 року суд взагалі не повідомляв.
Відповідно до наявної у справі розписки, про судове засідання на 03 грудня був повідомлений представник позивача - адвокат Забара Б.І. про що свідчить його підпис в даній розписці (а.с. 223 т. 2).
За приписами ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Як вказав представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції, зазначену розписку адвокат Забара Б.І. підписав в суді 01 грудня 2025 року, коли прибув до суду подати клопотання про відкладення (а.с. 228 т. 2). До цієї дати він не був обізнаний про час розгляду справи.
Зі змісту наявної у справі розписки про повідомлення представника позивача про судове засідання на 03 грудня 2025 року вбачається, що вона не містить дати її відібрання від представника позивача - адвоката Забари Б.І.
Зазначене не дає суду апеляційної інстанції підстав вважати, що розписка про повідомлення про судове засідання на 03 грудня 2025 року була підписана представником позивача ОСОБА_2. раніше дати, про яку він зазначає, а саме раніше ніж 01 грудня 2025 року.
З зазначених підстав апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу відповідача в частині, що дата судового засідання на 03 грудня 2025 року була погоджена з представником позивача, оскільки відповідних доказів зазначеного матеріали справи не містять. 
При цьому ухвала суду про призначення справи до розгляду на 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет представника позивача Забари Б.І. в день судового засідання, тобто 03 грудня 2025 року, що підтверджується карткою вхідного документа в системі електронний суд, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України.
Повідомлення про час та місце розгляду справи, що були надіслані представнику позивача адвокату Шевчуку О.О., апеляційний суд не може прийняти до уваги в якості належного повідомлення позивача про час судового засідання 03 грудня 2025 року, оскільки у відповідності до наданої суду Додаткової угоди № 2 до договору № 19-09/24 від 19 вересня 2024 року (а.с. 53 т. 3) повноваження адвоката Шевчука О.А., як представника позивача були припинені 09 жовтня 2025 року.
Заперечення відповідача та його представника в частині неможливості прийняття судом поданої позивачем угоди через порушення строку подання доказів суду, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зміст зазначеної норми закону, дозволяє дійти висновку, що угода між адвокатом та учасником справи про припинення надання правової допомоги не є доказом, що підтверджує обставини, з якими позивач пов`язує свої вимоги.
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частина перша, друга, четверта статті 65 ЦПК України).
Аналогічна правова позиці викладена в Постанові Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі № 766/17492/16-ц.
Оскільки чинний ЦПК України не визначає час, протягом якого учасник справи має повідомити суд про припинення повноважень представника, апеляційний суд приходить до висновку, що подана позивачем Додаткова угода № 2 до договору № 19-09/24 від 19 вересня 2024 року фактично є повідомленням суду про припинення повноважень представника з 09 жовтня 2025 року, не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України, а тому на неї не розповсюджуються правила подачі доказів, визначені ст. 83 ЦПК України. З зазначених підстав подана представником позивача Додаткова угода № 2 приймається судом.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи на 03 грудня 2025 року.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».
За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав вважати наявними підстави до залишення позову без розгляду, оскільки доказів належного повідомлення позивача в судове засідання на 03 грудня 2025 року, яке суд врахував вирішуючи питання повторності неявки, матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі викладеного та керуючись ст. 128, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.