ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5659/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №163950038829 від 01.05.2026 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України (на території російської федерації): з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2011 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду. 
Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано докази.

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.05.2026 №163950038829 про відмову у призначенні пенсії прийнято безпідставно та необґрунтовано.
На думку позивача, враховуючи досягнення нею 50-річного віку та наявність стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вказує, що відповідачем безпідставно не зараховано до її страхового стажу періоди роботи за межами України, а саме на території російської федерації: з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015.
Позивач зазначає, що вказані періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки та не можуть бути не зараховані до страхового стажу лише з підстав припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, оскільки спірні періоди трудової діяльності були набуті до припинення дії відповідного міжнародного договору. На переконання позивача, незарахування зазначених періодів роботи порушує її право на належне пенсійне забезпечення.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території російської федерації, а саме: з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015, у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а відтак зазначені періоди роботи не підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Права на призначення пенсії згідно статті 26 Закону №1058, з урахуванням наданих документів, позивач не має.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.04.2026 звернулася через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.05.2026 №163950038829 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням встановленого віку.
У рішенні пенсійного органу зазначено, що страховий стаж заявниці становить 18 років 11 місяців 10 днів, а її вік на дату звернення становив 50 років 2 дні. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1994 по 04.03.1995, а також періоди роботи за межами України, на території російської федерації: з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2017. Підставою для незарахування цих періодів зазначено відсутність відомостей у заяві відповідно до статті 24-1 Закону №1058 та постанови №562 від 16.05.2025, а також відсутність підтвердження сплати страхових внесків до відповідного фонду держави, на території якої проводилася трудова діяльність. Крім того, в рішенні зауважено, що наявна в матеріалах справи довідка, видана КП "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана№ за період роботи з 04.04.1995 року по 29.12.2002 року не відповідає додатку №5. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом, вважаючи протиправним неврахування спірних періодів роботи до страхового стажу та відмову у призначенні пенсії за вислугу років. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.
Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
В пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV цей Закон регулює відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на такі відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить йому. 
Згідно з абзацами першим, другим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення осіб, зайнятих на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці, здійснюється за окремим законодавчим регулюванням, а до його запровадження – за нормами цього Закону. 
Статтею 114 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років окремим категоріям працівників. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України та застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. 
Частиною другою статті 4 Закону України №1058-IV передбачено, що у разі якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, застосовуються норми міжнародного договору. 
Відповідно до статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 дія цієї Угоди поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян. Згідно зі статтями 1, 6 вказаної Угоди пенсійне забезпечення здійснюється за законодавством держави проживання, а для встановлення права на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди. 
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ від 14.01.1993 «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії…» трудовий стаж, у тому числі пільговий, набутий на території обох держав, взаємно визнається сторонами. 
Частиною другою статті 4 Угоди від 15.04.1994 «Про співробітництво в галузі трудової міграції…» передбачено взаємне визнання трудового стажу, у тому числі за спеціальністю та на пільгових умовах. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Україна вийшла з Угоди від 13.03.1992. 

Висновки щодо правозастосування
У даному адміністративному спорі єдиним оскарженим позивачем аргументом вчиненої ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмови у призначенні пенсії слугувало те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території російської федерації, а саме: з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015, оскільки, на думку відповідача, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим зазначені періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Решта підстав прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії (невідповідність довідки, що надана в підтвердження стажу роботи в Кременчуцькому тролейбусному управлінні; відсутність відомостей про здобуття освіти та кваліфікаційного рівня в документах про навчання) - не оскаржені представником позивача та щодо них не заявлені ні аргументи, ні надані докази.
Тому суд оцінює оскаржуване рішення виключно в межах заявленого представником позивача предмету спору - невключення до стажу ОСОБА_1 періоду роботи на території російської федерації.
З цього приводу суд прийшов до таких висновків.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Записи про спірні періоди роботи з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 оформлені відповідно до вимог Інструкції №58 та містять усі необхідні відомості, що дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи, а також реквізити відповідних наказів, на підставі яких позивача прийнято на роботу та звільнено з неї. Крім того, зазначені записи засвідчені відтисками печаток підприємств, не містять виправлень, підтирань чи інших застережень, які б викликали сумніви щодо їх достовірності. 
З-поміж іншого, відповідачем разом із відзивом надані суду копії довідок про підтвердження цих періодів роботи, що видані у 2026 році і які позивач надала територіальному управлінню ПФУ на підтвердження своєї роботи на відповідних посадах. 
Суд відмічає, що відповідач не навів у рішенні жодного аналізу та оцінки цих документів, а отже розгляд заяви ОСОБА_1 був неповним.
Що ж до правових підстав неврахування періодів роботи в рф, які відповідач навів в оскаржуваному рішення, то відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Враховуючи, що позивач працювала на території російської федерації до набрання чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" - доводи відповідача є безпідставними.
Таким чином, суд відхиляє посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, покладені в основу спірного рішення від 01.05.2026 року №163950038829, на ту обставину, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки зазначені обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, які мали місце у період дії вказаної Угоди. Отже, періоди роботи позивача з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2012 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015, підтверджені записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та іншими належними доказами, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. 
Разом з тим, суд зазначає, що єдиним заявленим представником позивача аргументом оскарження у цій справі є відмова пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів її роботи на території російської федерації. 
Інші підстави, покладені відповідачем в основу рішення від 01.05.2026 №163950038829, позивачкою не оскаржуються, жодних аргументів щодо цих підстав представником позивача у позові не наведено, доказів не надано та тому решта аргументів відмови відповідача не є предметом розгляду у цій справі.
Суд також враховує, що наявні у матеріалах справи докази не дають достатніх підстав для висновку про безумовне виникнення у позивачки права на призначення пенсії, оскільки встановлення відповідності всіх умов, необхідних для призначення пенсії, належить до компетенції органу Пенсійного фонду України під час розгляду відповідної заяви.
За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправним та скасування рішення відповідача, зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у рф до страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. 

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Натомість судовий збір мав бути сплачений за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, і, разом з тим, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України "Про судовий збір", в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Керуючись правилами розподілу судових витрат, встановленими статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує 1064,96 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
А тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про право на повернення надміру сплаченого судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.05.2026 №163950038829.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України (на території російської федерації): з 03.02.2003 по 02.02.2004, з 05.03.2004 по 04.09.2005, з 18.03.2006 по 10.07.2007, з 29.12.2009 по 05.12.2010, з 07.12.2010 по 05.12.2011, з 15.12.2011 по 20.10.2012, з 20.11.2012 по 06.10.2013, з 21.11.2013 по 13.09.2014 та з 16.09.2014 по 31.07.2015.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.04.2026 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. викладених в цьому рішенні. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064 грн 96 коп. (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков