Справа № 750/3454/26
Провадження № 2/750/2254/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді – Маринченко О.А.,
секретар судового засідання – Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

24 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 331196 від 14 грудня 2021 року в сумі 9978 грн.
Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 14 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 на підставі заяви відповідача про видачу кредиту було укладено кредитний договір № 331196, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 8500 грн. зі сплатою процентів за користування ним на умовах, визначених договором. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. На даний час право вимоги до відповідача за кредитним договором № 331196 від 14 грудня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. Умови договору про встановлення процентної ставки понад 200% є несправедливими та такими, що порушують принцип добросовісності. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, а саме: не доведено передачу саме боргу відповідача, не надано оригіналів документів та доказів оплати за договором факторингу. Розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки не містить формули нарахування та підтвердження здійснених платежів. Також, відповідач просить застосувати строк позовної давності.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій, зокрема, зазначив, що факт видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 8500 грн. підтверджується копією видаткового касового ордеру від 14.12.2021. Кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення відповідача. На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування відповідач поставила свій підпис на кредитному договорі, що свідчить про те, що відповідач прийняла умови кредитування як справедливі та прийнятні для себе. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача підтверджується витягом з Реєстру боржників, а жодна норма цивільного законодавства не ставить перехід права вимоги у залежність від надання боржнику доказів сплати коштів фактором клієнту. Правовідносини щодо оплати за договором факторингу є внутрішніми договірними відносинами клієнта та фактора та не впливають на факт переходу права вимоги, обсяг зобов`язання боржника та обов`язок боржника виконати грошове зобов`язання належному кредитору. Щодо доводів відповідача про застосування строку позовної давності, то відповідно до Графіку платежів, який є невід?ємною частиною кредитного договору № 331196 від 14.12.2021, останній платіж, який мала здійснити відповідач в рахунок повернення кредитних коштів мав бути 14 червня 2022 року. Станом на 14 червня 2022 року відповідач не повернула суму коштів, які вона отримала за кредитним договором, а також проценти за користування ним, внаслідок чого утворилася заборгованість. Статтею 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Так, пунктом 28 кредитного договору № 331196 від 14.12.2021 сторони погодили, що тривалість позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентами, нарахованою неустойкою, становить 5 календарних років. Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з дня закінчення терміну повернення коштів за кредитним договором, тобто з 14.06.2022 та з урахуванням погодженого між сторонами п?ятирічного строку позовної давності мав би закінчитися 14 червня 2027 року.
Відповідач подала заперечення, якому, зокрема, зазначила, що позивач стверджує, що факт видачі коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 14.12.2021, однак позивач повинен довести реальне здійснення господарської операції з видачі коштів саме відповідачу. Витяг з реєстру боржників є похідним документом і не може оцінюватися судом ізольовано від повного договору факторингу, актів приймання-передачі, додатків та платіжних документів. Сам факт підписання відповідачем договору не означає справедливості всіх його умов. Суд повинен оцінити не лише наявність формального підпису, а і зміст умов договору, спосіб їх викладення, співвідношення суми кредиту, процентів, можливих нарахувань, строку користування коштами та фактичний розмір заявленої заборгованості.
У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити позивачу в їх задоволенні.
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 
14 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 331196 (а.с. 14-16).
Відповідно до умов вказаного кредитного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 8500 грн., а позичальник зобов?язався повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування ним кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі.
Згідно із пунктом 5.4. кредитного договору сума щотижневого платежу в рахунок повернения кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характору платежів за користування кредитом позичальник стючує кредитодавцю 392,82% річних від суми кредиту з першого по 14 платіж та 1,69% річних за всіма наступими платежами до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку з щотижневою сплатою – 7,55% з 1 по 14 платіж та 0,03% за всіма наступними платежами до останнього платежу, за період дії договору – 106,06%.
Загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентої ставки за кредитом становить 17290 гривень. Загальна вартість кредиту в грошовому виразі становить 17290 гривень, що складає 8500 гривень суми кредиту та 8790 гривень процентів за користування кредитом, або 207,39 % у процентному значенні (пункт 5.7. кредитного договору).
Пунктом 5.2. договору визначено, що реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2176,39%.
Відповідно до пункту 5.1. договору перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з дня фактичного отримання позичальником кредиту і складає 26 тижнів.
Сплата суми кредиту та процентів позичальником здійснюється щотижня в національній валюті України шляхом внесення належних платежів у готівковій формі до каси кредитодавця або зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця через банківську установу, шляхом внесення належної суми платежу через платіжний термінал мереж Сity24. 2elick, іВох або через термінал самообслуговування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (пункт 5.8. кредитного договору).
26 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № Ф-25/2, за яким на умовах, визначених у цьому договорі та у відповідності до глави 73 Цивільного кодексу України, фактор передав грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна договору) за плату, а клієнт відступив фактору права грошової вимоги (прав вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (а.с. 31 на звороті-35).
Права вимоги переходять до фактора з дати оплати фактором клієнту суми фінансування (ціни продажу), що передбачена цим договором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається (пункт 1.4. договору факторингу).
Пунктами 5.2., 5.3., 5.4. договору факторингу передбачено, що права вимоги, що передаються клієнтом та приймаються фактором, та оплата права грошової вимоги за кожним правом вимоги зазначаються в Реєстрах боржників. Права вимоги переходять від клієнта до фактора з дати оплати фактором клієнту ціни продажу за відповідним укладеним Реєстром боржників. Ціна продажу визначається у кожному окремому Реєстрі боржників. Загальний розмір Портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються за цим договором, складає суму портфелів заборгованості за всіма укладеними за цим договором реєстрами боржників.
Згідно із копією Реєстру боржників № 1 від 26 березня 2025 року, підписаного сторонами договору факторингу, який є додатком до Договору факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року, за цим реєстром боржників № 1 клієнт передає, а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості та зобов`язується сплатити клієнту ціну продажу; за цим реєстром передається, зокрема, право вимоги до відповідача за договором № 331196 від 14 грудня 2021 року у сумі 9978 грн., до якої входить 8128 – заборгованість за тілом кредиту та 1850 грн. – заборгованість за процентами (а.с. 36).
Копією інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 000002173 від 27 березня 2025 року підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» 100 грн. за фінансування під відступлення права вимоги згідно з пунктом 5.11 договору факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року (а.с. 37).
Відповідно до копії платіжної інструкції № 59 від 24 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» 305511 грн. 50 коп. згідно з договором факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року, реєстр боржників № 3 від 01.07.2025 (а.с. 36 на звороті).
За пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Так, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором становить 9978 грн., до якої входить: 8128 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1850 грн. – заборгованість за процентами (а.с. 24).
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами першою, п`ятою, шостою та сьомою статті 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.
Як вже зазначалося, відповідно до норм частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20).
Пунктами 5.2., 5.3. договору факторингу визначено, що права вимоги, що передаються клієнтом та приймаються фактором, та оплата права грошової вимоги за кожним правом вимоги зазначаються в Реєстрах боржників. Права вимоги переходять від клієнта до фактора з дати оплати фактором клієнту ціни продажу за відповідним укладеним Реєстром боржників.
Відповідно до пункту 5.9. договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування (ціну продажу) шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі в розмірі, зазначеному в кожному окремому реєстрі боржників продовж 3 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного реєстру боржників.
Так, копією платіжної інструкції № 59 від 24 липня 2025 року підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» Товариству з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» 305511 грн. 50 коп. згідно з договором факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року за реєстром боржників № 3 від 01.07.2025.
Однак, з матеріалів справи слідує, що право вимоги до відповідача за кредитним договором № 331196 від 14 грудня 2021 року, яке було передано за договором факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року, зазначено в Реєстрі боржників № 1, доказів оплати фактором клієнту ціни продажу за яким, позивачем не надано. Також, у вказаному реєстрі не визначено розмір ціни продажу права вимоги, зазначеного в цьому реєстрі.
Інших доказів на підтвердження оплати ціни (ціну продажу) в розмірі, який повинен бути зазначений в реєстрі боржників, позивачем не надано.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати ціни продажу за укладеним Реєстром боржників № 1 за договором факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року, які б засвідчували факт набуття позивачем прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 331196 у сумі 9978 грн.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За вказаних обставин, враховуючи відсутність доказів оплати ціни продажу за укладеним Реєстром боржників № 1 за договором факторингу № Ф-25/2 від 26 березня 2025 року, суд вважає недоведеним факт набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 331196 від 14 грудня 2021 року, у зв`язку з чим підстав для стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача не знаходить.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя