Справа № 467/228/26
Провадження № 2/467/276/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
у складі:
головуючого судді Догарєвої І.О.,
за участю: 
секретаря Скорнякової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

в с т а н о в и в :

19.02.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 вказуючи, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року та шлюб був розірваний 01.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають дитину, неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до виконавчого листа від 25.11.2013 року рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області з позивачки на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу). З 16.09.2016 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , у шлюбі у них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . частина заробітку позивачки щомісяця стягується для сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та частина стягується на погашення заборгованості по аліментам. Окрім сплати аліментів позивачка має утримувати свого сина, так як чоловік ОСОБА_4 отримав поранення під час захисту Батьківщини та має тепер інвалідність і не має змоги повноцінно працювати та забезпечувати свою родину, зазначені обставини свідчать про зміну сімейного та матеріального стану позивачки. Просила зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісяця.
Ухвалою судді від 24.02.2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 05.03.2026 року після усунення недоліків позовної заяви її прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, справу визначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
02.04.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Зазначив, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25.11.2013 року з позивача стягуються аліменти у розмірі частки заробітку (доходу) на утримання спільної дитини. Рішення було ухвалене судом з урахуванням обставин, що існували на момент розірвання шлюбу сторін у 2013 році та відповідало принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Позивач обґрунтовує свої вимоги нібито зміною сімейного та матеріального стану, а саме укладенням нового шлюбу, народженням іншої дитини та станом здоров`я чоловіка. Однак такі доводи є необґрунтованими. Шлюб позивача укладено у 2016 році, інша дитина народилася у 2017 році, тобто зазначені обставини існують понад 8 років та жодним чином не є новими, або такими, які виникли нещодавно. Протягом тривалого часу після їх виникнення позивач не ініціював питання про зміну розміру аліментів, що свідчить про

відсутність реальної перешкоди для виконання зобов`язання. Таким чином позивач не довів наявності саме істотної та актуальної сміни обставин, яка є обов`язковою умовою застосування ст. 192 СК України. Крім того, позивач позбавлена батьківських прав щодо дитини і єдиним збереженим обов`язком позивача є обов`язок зі сплати аліментів, тож зменшення розміру аліментів фактично призведе до подальшого звуження обсягу обов`язків особи, яка вже позбавлена батьківських прав. Сама по собі наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, а навпаки, свідчить про недобросовісну поведінку платника. Посилання позивачки на інвалідність чоловіка є юридично неспроможними, оскільки чоловік позивача не є стороною аліментного зобов`язання, а його стан здоров`я не впливає на обов`язок позивача утримувати власну дитину. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Звернулися із заявами про розгляд справи у їх відсутність. 
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджено копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 07.08.2008 року. 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.11.2013 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зареєстрований 14.07.2007 року розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишено прізвище « ОСОБА_8 ».
16.09.2016 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_4 , змінивши при цьому прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 23.08.2019 року (повторно). 
Таким чином сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25.11.2013 року у справі №467/1098/13-ц стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 23.07.2013 року.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2024 року ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , 21.07.2008 року, суду надано вступну та резолютивну частини рішення. 
Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1542 від 01.10.2025 року, наданих Арбузинською селищною радою, ОСОБА_11 проживає в АДРЕСА_1 та

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також неповнолітня ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають разом з нею. 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частині 2 статті 182 СК України).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».
Верховний Суд неодноразово зазначав, що: враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів;
якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі №759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі №372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)).
У постанові від 15 жовтня 2025 року у справі №686/28590/23 (провадження № 61-4480св25) Верховний Суд зауважив, що: парламент встановив у статті 192 СК України ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника; конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків;
застосування конструкції судового розсуду вимагає від суду пояснення, які обставини враховані судом при збільшенні розміру аліментів і як розмір узгоджується з інтересами дитини. Суд може враховувати поведінку платника, зокрема ухилення від сплати, приховування доходів, відчуження майна на шкоду дитині, як обставини, що свідчать про недобросовісність.
В силу положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом у цій справі позивачка посилалася на зміну свого сімейного та матеріального стану, оскільки після стягнення аліментів на утримання спільної доньки з відповідачем вона уклала шлюб і в неї народилася ще одна дитина, у той час як її чоловік ОСОБА_4 отримав поранення під час захисту Батьківщини та має тепер інвалідність і не має змоги повноцінно працювати та забезпечувати свою родину.
Оцінюючи зазначені обставини суд зазначає наступне.
Відповідно до свідоцтва про народження від 23.08.2019 року Серія НОМЕР_3 , позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З витягів з реєстру територіальної громади від 21.05.2025 року ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_5 проживають за однією адресою, по АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу від 30.09.2025 року з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів №241/25/3937/ВТ, чоловіку позивачки, та батьку малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_4 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини.
Таким чином суд погоджується з тим, що після ухвалення у 2013 році судом рішення про стягнення з позивачки аліментів на утримання спільної з відповідачем доньки ОСОБА_10 , у відповідачки змінився сімейний стан та матеріальне становище, оскільки народилася ще одна дитина. В свою чергу інвалідність чоловіка, та батька молодшої дитини призвела до збільшення фінансового тягаря на позивачку, пов`язаного з утриманням дитини. Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про погіршення майнового стану платника аліментів (позивачки), в порівнянні з її матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення їх розміру.
Водночас, суд вважає слушними доводи відповідача, та враховує ту обставину, що позивачка позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_10 та має заборгованість зі сплати аліментів на її утримання, про що зазначено у заявах сторін по суті спору.
При цьому слід зауважити, що жодна зі сторін не надала суду відомостей про розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання доньки, відомостей про її доходи, тощо та не клопотали про їх витребування. В судове засідання сторони не з`явились, отже суд виходить із доказів, наданих сторонами.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, зменшивши розмір стягуваних з неї аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/5 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, оскільки на переконання суду, такий розмір аліментів відповідатиме вимогам ст. 182-183 СК України та забезпечить баланс учасників сімейних відносин, що склались у цій справі. 

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст. 180-183, 179, 191,192 СК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25.11.2013 року (справа №467/1098/13-ц) на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/5 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складений 11.05.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя І.О.Догарєва