Справа № 490/10207/25

РІШЕННЯ
іменем України

"18" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Матвійця Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ
у грудні 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 98915,94 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір №501340829, відповідно до якого банк зобов`язався надати та надав останньому кредит у розмірі 38990,00 грн зі строком користування протягом 60 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, повернувши його в повному обсязі до 20 липня 2026 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 21,99 % річних від суми заборгованості та комісію за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 98915,94 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 36311,20 грн, заборгованість за процентами в розмірі 26110,10 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 36494,64 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2026 року відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 , його представниця - адвокат Вуїв О.В. у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про відкладення розгляду справи. При цьому, у відзиві на позов представниця відповідача звертала увагу суду на те, що нарахування комісії за обслуговування (управління) кредиту здійснено у порушення Закону України «Про споживче кредитування», заборгованість відповідача за кредитом становить 17683,54 грн, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, представниця відповідача вважала, що позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до положень ст. 129 Конституції України, ст.2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд, що відповідає положеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору в відповідному судовому засіданні.
З огляду на викладене, положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача, його представниці.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 20 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк (правонаступником якого є позивач) та відповідачем була укладена Угода про надання споживчого кредиту №501340829, яка складається з підписаних сторонами Оферти на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501340829, Акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501340829, Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту від 20 липня 2021 року.
За умовами договору банк зобов`язався надати та надав відповідачу кредит у розмірі 38990,00 грн зі строком користування протягом 60 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, повернувши його в повному обсязі до 20 липня 2026 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 21,99 % річних від суми заборгованості та комісію за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту.
Згідно ч. 1ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
При цьому, згідно ч. 1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Суд встановив, що сторони уклали кредитний договір у передбаченій законом письмовій формі, узгодили усі його істотні умови. Таким чином між сторонами виникли кредитні правовідносини, а також відповідні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру № 411357292 від 20 липня 2021 року підтверджено перерахування коштів за договором у розмірі 38990,00 грн, отримувач ОСОБА_1 , що підтверджує повне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором.
У той же час, матеріали справи не містять доказів, що позичальник належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором.
Згідно ч. 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Отже вказаною нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про споживче кредитування" порядок.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц, постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 426/4264/19, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів.
За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав - ні.
Як встановлено судом, сторони кредитного договору визначили строк кредитування з 20 липня 2021 року до 20 липня 2026 року .
Матеріали справи не містять належних доказів направлення кредитором у передбаченому порядку на адресу відповідача вимоги про усунення порушення та останній її отримав.
За встановленого, позивач має право лише на стягнення простроченої заборгованості за кредитом (тілом кредиту), яка виникла станом на 28 травня 2025 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, графіку платежів, що становить 17683,54 грн.
В іншій частині вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) є передчасними.
Крім цього, суд не погоджується з розрахунком у частині нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості в зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно п. 11 ч. 1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»(в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення комісії як щомісячної плати за обслуговування кредиту. Тобто позивач фактично встановив сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.
За наведених обставин вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту, яка хоча і погоджена з позичальником, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.
Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача належить до стягнення заборгованість за договором у розмірі 37243,32 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17683,54 грн, заборгованість за процентами в розмірі 19559,78 грн (внесені відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором, які зараховані на сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 6550,32 грн, підлягають перерахуванню на сплату заборгованості за процентами).
Згідно ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 921,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 38 %).
Проте, не підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Між тим на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду лише копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та АО «СмартЛекс». Будь-яких документів, що підтверджують надання правничої допомоги по вказаній цивільній справі, матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ
позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», місцезнаходження:місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714, заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №501340829 від 20 липня 2021 року, яка виникла станом на 28 травня 2025 року, в розмірі 37243,32 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17683,54 грн, заборгованість за процентами в розмірі 19559,78 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714, судові витрати в розмірі 921,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя          Л.В.Лузан