РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 	справа № 580/1980/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 .
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 09.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.
Позовні вимоги мотивовано тим, що призов на військову службу під час мобілізації позивача є незаконним, оскільки позивача затримано без належних правових підстав та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ). 
Представник позивача зазначив, що позивач на момент видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 наказу перебував на стадії бронювання, фактично був заброньованим роботодавцем та не підлягав мобілізації. Підставою для відмови у бронюванні позивача стало внесення відомостей щодо позивача до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних як резервіста. Ці відомості, на думку представника позивача внесені незаконно, оскільки позивач не перебував у військовому резерві.
На підставі наведеного представник позивача вважає, що позивача неправомірно призвано на військову службу під час мобілізації, що є підставою для скасування наказу про призов та ухвалення рішення про звільнення з військової служби.
У відзиві на адміністративний позов представник відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що позивач досяг мобілізаційного віку 25 років, визнаний ВЛК придатним та не мав статусу заброньованого, тому правомірно призваний на військову службу під час мобілізації.
У відзиві на адміністративний позов представник відповідача – військової частини НОМЕР_1 , просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що не мав права надавати оцінку правомірності наказу про призов позивача на військову службу. Отже, вважає, що зарахування до списків військової частини здійснено правомірно, тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_6 , за результатами якої згідно з довідкою ВЛК №2026-0211-1034-1227-3 від 11.02.2026, на підставі статті 83в графи II Розкладу хвороб, графи ТДВ, визнаний придатним до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №130 від 12.02.2026 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наданих представником військової частини НОМЕР_1 у відзиві на адміністративний позов пояснень, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 52 від 14.02.2026 року ОСОБА_1 зараховано до списків частини та призначено на посаду водія – електрика відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2026 №2083/2032/10 підтверджено перебування ОСОБА_1 на службі у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.
Вважаючи протиправним призов позивача на військову службу під час мобілізації, представник позивача звернувся до суду за захистом прав.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє станом на час розгляду справи.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абзацом першим частини 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
У відповідності із пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до положень пункту 9 вказаного Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:
- здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно із пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують функції, зазначені у пункті 9 цього Положення.
Аналіз наведених приписів законодавства України свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
При цьому, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені повноваженнями щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. У свою чергу, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють повноваження щодо призову громадян на військову службу.
Статтею 23 Закону № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Частина 7 цієї ж статті передбачає, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
За правилами статті 24 Закону № 3543-XII бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Згідно з вимогами частин 2 і 3 статті 25 Закону № 3543-XII порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються.
В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі – Положення № 154) виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Також за приписами пункту 15 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати: проведення перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації.
Отже, органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо заброньованих осіб з метою недопущення протиправних дій щодо особи.
Зі змісту листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» від 11.02.2026 №123, який адресовано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що цьому товариству підтверджено статус критично важливого підприємства, установи, організації для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Також цим листом підприємство засвідчило, що касир торгівельного залу ОСОБА_1 , відповідно до статті 131 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», Порядку бронювання військовозобов`язаних під час дії воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 76 від 27 січня 2023 р. (зі змінами) (надалі - Порядок) є критично важливим для функціонування Товариства та включений до списку військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, що подано на порталі Дія. Враховуючи викладене вище, з метою забезпечення функціонування Товариства, просило всіх представників влади, підприємств, установ, організацій, зокрема ТЦК та СП, а також фізичних осіб сприяти вказаній вище особі.
Своєю чергою, згідно з витягом з наказу Міністерства енергетики України від 12.01.2026 №14, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Згідно зі списком заброньованих осіб ТОВ «Альянс Холдинг» з порталу «Дія», позивач включений до цього списку під номером 612 із вказівкою статусу не підлягає бронюванню. У примітці зазначено «Резервіст».
Згідно з інформацією з порталу «Дія» станом на 12.02.2026 о 8:14 год. за результатами бронювання за заявою №20260209-1910503 міститься вказівка, що позивача не заброньовано та зазначено причину – «резервіст». 
Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_7 №542 від 02.03.2026 на адвокатський запит представника позивача від 13.02.2026 вбачається, що 11.02.2026 ОСОБА_1 знято з військового обліку призовників та взято на облік військовозобов`язаних. За допомогою кваліфікованого електронного підпису оператора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 помилково включено до територіального резерву та внесено зміни Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
З наведеного вбачається, що ТОВ «Альянс Холдинг» 12.02.2026 о 8:14 год. з використанням порталу «Дія» направило відомості щодо позивача з метою бронювання як працівника підприємства, однак внаслідок допущеної помилки та встановлення статусу «резервіст», підприємству відмовлено у бронюванні позивача, що у подальшому стало підставою для його призову на військову службу під час мобілізації. 
Суд враховує, що у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що призов на військову службу позивача став можливим внаслідок дій, вчинених посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки у випадку його бронювання, він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.
Щодо посилань у позовній заяві на незаконність проведення ВЛК, суд вважає зазначити, що позивачем не оскаржується рішення ВЛК про придатність до військової служби, тому суд не надає оцінки цим аргументам позивача.
Щодо посилань представника позивача про незаконне затримання, суд зазначає, що з огляду на характер спірних правовідносин, твердження щодо незаконного затримання та позбавлені волі не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Розгляд таких вимог можливий у порядку, встановленому КПК України, адже притягнення посадових осіб державного органу до кримінальної відповідальності, має свої особливості та не віднесено до сфери управлінської діяльності.
Отже, в ході судового розгляду спору судом встановлено порушення процедури призову позивача на військову службу, тому суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 130 від 12.02.2026 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Щодо ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що існував до моменту порушення.
Іншими словами, суд реалізовує один із базових принципів права про те, що протиправні дії, рішення не можуть спричиняти правомірних наслідків. В такому разі жодного значення не має правомірність чи неправомірність дій та рішень командира військової частини НОМЕР_1 під час видання наказу (по стройовій частині) щодо зарахування позивача до списку особового складу військової частини.
Оскільки спірний наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації є протиправним, то зарахування позивача до списку особового складу військової частини також є протиправним, незважаючи на те, що командир військової частини фактично не вчиняв протиправних дій щодо позивача під час видання наказу про зарахування до списків військової частини.
Суд враховує, що відсутність у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої підстави для звільнення з військової служби як порушення прав військовослужбовця під час його призову є виключно свідченням того, що законодавець при написанні зазначеної норми виключав можливість призову на військову службу осіб, які набули право на відстрочку. Відповідно законодавець не міг передбачити таку підставу для звільнення з військової служби, якщо реалізація права на відстрочку стала неможливою внаслідок неправомірних дій відповідача.
Попри зазначене, суд не позбавлений можливості відновити порушені права та захистити інтереси особи, керуючись принципом верховенства права та спираючись на ст. 129 Конституції України, яка визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Суд зазначає, що згідно отриманої на запит суду відповіді № 2914245 від 22.06.2026 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, в цьому реєстрі містяться відомості про отримання позивачем доходів від військової частини НОМЕР_1 у квітні 2026 року, що підтверджує проходження позивачем військової служби у вказаній військовій частині станом на час вирішення спору по суті.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не змінюють. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 130 від 12.02.2026 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1311 (одна тисяча триста одинадцять) грн 20 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду. 

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО