ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 943/201/23
провадження № 61-8587св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року у складі судді Марків Т. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення страхового відшкодування. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 липня 2017 року в с. Суходоли Бродівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок якої ОСОБА_1 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
За фактом ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017140160000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 перебуває на розгляді у Буському районному суді Львівської області.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно з полісом № АК6676559 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а тому позивачка звернулася до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю її чоловіка та батька малолітнього ОСОБА_6 , а також за шкоду, завдану ушкодженням її здоров`я. 
Незважаючи на те, що з моменту отримання страховиком указаної заяви минуло більше 90 днів, відповідач, посилаючись на пункт 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовив у виплаті страхового відшкодування, зважаючи на відсутність вироку у кримінальному провадженні, порушеному за фактом ДТП.
Рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду кримінальної справи є протиправним, оскільки встановлення вини у ДТП у цьому випадку не впливає на виплату потерпілим страхового відшкодування за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Крім того, позивачка посилалася на те, що вона має право на стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме: за період з 29 вересня 2019 року 
до 20 січня 2023 року та за період з 06 листопада 2019 року до 20 січня 2023 року.
Посилаючись на наведене, позивачка просила суд стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»:
страхове відшкодування на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 та на відшкодування моральної шкоди в межах ліміту у розмірі 200 000,00 грн;
пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 157 737,91 грн; 3 % річних у розмірі 19 873,97 грн; інфляційні втрати у розмірі 92 179,84 грн, а всього - 269 791,72 грн;
страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 125 349,40 грн; 6 525,11 грн - на відшкодування моральної шкоди, 5 152,80 грн - на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а всього - 137 027,31 грн. 
пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 103 454,38 грн; 3 % річних в розмірі 13 188,41 грн; інфляційні втрати у розмірі 61 764.23 грн, а всього - 178 407,02 грн. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, завданої малолітньому ОСОБА_6 смертю потерпілого, та моральної шкоди, завданої смертю батька, в межах страхової суми у розмірі 200 000,00 грн.
Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування, на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а також на відшкодування моральної шкоди як особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, у загальному розмірі 106 324,39 грн. 
Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_6 , у загальному розмірі 164 071,45 грн. 
Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, внаслідок прострочення виплати 
ОСОБА_1 страхового відшкодування, у загальному розмірі 118 593,54 грн. 
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право позивача та її малолітнього сина на страхове відшкодування, відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, не залежить від встановлення вини або невинуватості обвинуваченого у кримінальному провадженні № 12017140160000474 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Кримінальні правопорушення, передбачені статтею 286 КК України, характеризуються необережною формою вини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є третіми особами, яким завдано шкоди забезпеченим транспортним засобом.
Посилаючись на припинення перебігу строку прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не повідомив про передбачені статтями 32, 37 зазначеного Закону обставини, які, на його думку, можуть бути встановлені за результатами судового розгляду кримінального провадження та впливають на його позицію щодо майнових вимог ОСОБА_1 . 
Відомостей про те, що в цьому кримінальному провадженні розглядається спір про здійснення страхового відшкодування, рішення щодо якого, відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», може стати підставою для здійснення відповідачем страхового відшкодування іншим особам або підставою для здійснення страхового відшкодування ОСОБА_1 та її сину іншим страховиком, або вплинути на розмір такого відшкодування, відповідач суду не надав.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не довів наявність об`єктивних причин для неприйняття протягом чотирьох років рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування позивачці та її сину, що дає підстави для визнання прострочення таким, що відбулося з вини страховика.
Водночас суд не погодився із визначеним позивачкою періодом, за який обчислено пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_6 , оскільки документи на підтвердження того, що смерть потерпілого є прямим наслідком ДТП, позивачка надала відповідачу 03 червня 2021 року, тобто останній день для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, або для відмови у здійсненні такої виплати, настав 01 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 02 вересня 2021 року 
до 20 січня 2023 року.
Суд першої інстанції також не погодився з періодом, за який обчислено пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , оскільки документи, необхідні для вирішення питання про сплату страхового відшкодування, вона подала страховику 12 червня 2020 року, тобто останній день для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, або для відмови у здійсненні такої виплати настав 10 вересня 2021 року, а тому пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягали нарахуванню за період з 11 вересня 2021 року до 20 січня 2023 року..
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У липні 2025 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Як на підставу касаційного оскарження ПрАТ «УСК «Княжі Вієнна Іншуранс» посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, 
від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22, від 01 лютого 2018 року у справі № 126/1439/17, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжі Вієнна Іншуранс Груп» пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо страхове відшкодування не відбулося з його вини як боржника у таких правовідносинах. 
Відповідач скористався своїм правом, передбаченим пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо припинення перебігу строку для здійснення страхового відшкодування, про що повідомив позивачку.
Суди не звернули уваги на те, що у разі припинення страховиком перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування відповідно до абзацу четвертого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі) - такий строк розпочинається з моменту набрання законної сили рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування у порядку цивільного судочинства. 
Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом між сторонами не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України. 
Зважаючи на те, що рішення Бродівського районного суду Львівської області 
від 22 січня 2024 року у цій справі, яке було надіслане відповідачу 31 грудня 2024 року, в частині виплати позивачці та її малолітньому сину страхового відшкодування відповідач виконав 23 січня 2025 року, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання. 
Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України право позивачки та її малолітнього сина не залежить від розгляду кримінальної справи про обвинувачення водія ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Суди не звернули уваги на те, що ДТП, внаслідок якої ОСОБА_7 помер, сталася внаслідок взаємодії трьох джерел підвищеної небезпеки, власником одного з яких був ОСОБА_7 , а отже, застосуванню до спірних правовідносин підлягала стаття 1188 ЦК України, згідно з частиною першою якої, у шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто винною особою. 
Частиною другою статті 1188 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.
За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.
З огляду на зазначене припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) транспортних засобів була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У разі, якщо не буде встановлено неправомірної поведінки (порушення правил дорожнього руху, що призвели до ДТП) одного з водіїв (володільців) транспортних засобів, частина друга статті 1188 ЦК України застосуванню не підлягає, а має застосовуватися частина перша статті 1188 ЦК України, тобто відшкодування шкоди має здійснюватися винною особою. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 липня 2025 року касаційну скаргу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс»на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано із Бродівського районного суду Львівської області матеріали справи № 943/201/23; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У липні 2025 року матеріали справи № 943/201/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2026 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків щодо застосування статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24) та Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 757/26834/15-ц)..
Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2026 року справу № № 943/201/23 повернуто на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Постановляючи вказану ухвалу, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду посилалася суто на наявність різних підходів у практиці суду касаційної інстанції щодо визначення моменту прострочення страховиком виконання грошового зобов`язання та, відповідно, застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України в сукупності із нормами абзацу четвертого пункту 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Проте у справах, в яких ухвалені судові рішення, від яких пропонується відступити, страховик не приймав рішення про припинення здійснення страхового відшкодування на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Отже, подібності правовідносин немає. 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 травня 2026 року справу № 943/201/23 за касаційною скаргою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 06 червня 2025 рокупередано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
Позиція Верховного Суду
Межі розгляду справи касаційним судом
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат - скасуванню. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 29 липня 2017 року, близько 11 год 00 хв, на автодорозі Київ - Чоп, 450 км + 400 м, що в с. Суходоли Бродівського району Львівської області, сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок якої водій ОСОБА_7 від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а пасажир ОСОБА_1 отримала відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння і основи черепа з крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, забою головного мозку важкого ступеня, забійні рани на обличчі, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків та вивихом акроміального кінця, закритий перелом середньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, забійну рану на внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в час спричинення.
За фактом зазначеної ДТП внесено відомості до ЄРДР за № 12017140160000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді у Буському районному суді Львівської області.
Відповідно до обвинувального акта в кримінальному провадженні № 12017140160000474, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, в тому, що він 29 липня 2017 року, близько 11 год 00 хв, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Desot OPL-3АТ-38», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Київ - Чоп в напрямку до м. Києва, при проїзді ділянки в районі 450 км + 400 м, що в с. Суходоли Бродівського району, грубо порушив вимоги пунктів 1.2, 1.5, 1.10, 2.3 «б», «д», 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись зі швидкістю в межах 67 км/год, що є перевищенням встановленої у населеному пункті швидкості (60 км/год), не врахував дорожньої обстановки та стану керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим створив аварійну обстановку, яка призвела до втрати керованості автомобілем, як наслідок, до виїзду без причин технічного характеру на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем «Меrcedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у цій смузі йому на зустріч, внаслідок чого пасажир ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а водій ОСОБА_7 помер. 
На час смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та був батьком малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - сідлового тягача марки «Renault Magnum 440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з полісом № АК6676559, була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
Відповідно до витягу з медичної карти № 4922, ОСОБА_1 з 11 год 30 хв до 
17 год 30 хв 29 липня 2017 року перебувала на лікуванні в реанімаційно-анестезіологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна міська лікарня» (далі - КНП Бродівська центральна міська лікарня).
Згідно з висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Добробут» (далі - ТОВ «Медичний центр «Добробут»), ОСОБА_1 рекомендоване медичне супроводження у м. Київ до Головного військового клінічного госпіталю (далі - ГВК). 
За медичний супровід пацієнта 02 серпня 2017 року, відповідно до замовлення на надання медичних послуг та фіскального чеку, на рахунок ТОВ «Медичний центр «Добробут» було сплачено 15 400,00 грн.
Згідно з договорами про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності в Збройних Силах України на платній основі від 02 серпня 2017 року № 3923, від 05 вересня 2017 року № 4420, від 15 березня 2018 року № 1477, 
від 27 вересня 2018 року № 5063, укладеними між Національним військовим медичним клінічним центром (далі - НВМКЦ) «ГВКГ» (виконавець) та ОСОБА_1 , остання звернулася із заявою про прийняття її на лікування до НВМКЦ «ГВКГ» на платній основі, а виконавець зобов`язався забезпечити надання усіх видів медичних послуг особі, яка цього потребує за життєвими показними. Замовник зобов`язався в добровільному порядку оплатити вартість лікування в НВМКЦ згідно з прейскурантом цін НВМКЦ «ГВКГ».
Відповідно до виписного епікризу № 18929, розрахунку вартості лікування хворого за оплату, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в нейрохірургічному відділенні у відділенні РІТ для нейрохірургічних та неврологічних хворих НВМКЦ «ГВКГ» у період з 02 серпня до 04 вересня 2017 року з діагнозом: поєднана краніоскелетна травма (29 липня 2017 року), відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, з вогнищами забоїв в лобних та скроневих долях, субарахноїдальний крововилив, лінійний перелом скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці і лівої ліктьової кістки в середній третині, нозокоміальна пневмонія в нижній частці лівої легені. Вартість фактично наданих послуг становить 47 242,87 грн.
Згідно з виписним епікризом № 21251 та розрахунком вартості лікування хворого за оплату, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 05 вересня до 11 вересня 2017 року з діагнозом: закритий перелом (29 липня 2017 року) акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків та вивих її акроміального кінця, лікований консервативно 
(29 липня 2017 року), закритий перелом (29 липня 2017 року) середньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, лікований консервативно (29 липня 2017 року). Вартість фактично наданих послуг становить 8 065,65 грн. 
Зазначені епікризи містять відомості про те, що ОСОБА_1 травми отримала в результаті ДТП 29 липня 2017 року, медична допомога надавалася їй у КНП «Бродівська центральна міська лікарня» та Київській міській лікарні швидкої медичної допомоги, де вона перебувала на лікуванні з 29 липня до 02 серпня 2017 року. 
02 серпня 2017 року позивачку було переведено у НВМКЦ «ГВКГ» з госпіталізацією в нейрохірургічне відділення, після цього - в травматологічне відділення. 
Згідно з квитанціями, на підставі рахунків-фактур, 05 вересня 2017 року позивачка придбала набір імплантів для остеосинтезу ліктьової кістки вартістю 13 100,00 грн, та набір імплантів для остеосинтезу ключиці вартістю 12 300,00 грн.
06 вересня 2017 року ОСОБА_1 було здійснено відкриту репозицію уламків лівої ліктьової кістки, занурений металоостеосинтез, відкриту репозицію уламків лівої ключиці, усунення вивиху акроміального кінця лівої ключиці, занурений металоостеосинтез.
Згідно з виписним епікризом № 6785, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 15 до 19 березня 2018 року з діагнозом: консолідований закритий перелом (29 серпня 2017 року) акроміального кінця лівої ключиці з наявністю металевої конструкції (06 вересня 2017 року).
Відповідно до виписного епікризу № 23205, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні НВМКЦ «ГВКГ» у період з 27 вересня до 01 жовтня 2018 року з діагнозом: консолідований закритий перелом (29 липня 2017 року) середньої третини лівої ліктьової кістки, ліковані зануреним металоостеосинтезом (06 вересня 2017 року).
01 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування для дружини потерпілого моральної шкоди в розмірі 19 200,00 грн, сина потерпілого ( ОСОБА_6 ) моральної шкоди в розмірі 19 200,00 грн та відшкодування утримання в розмірі 508 843,75 грн. (сума в межах страхового ліміту - 161 600,00 грн.). Питання про виплату страхового відшкодування страховик не вирішив. 
08 серпня 2019 року ОСОБА_1 направила до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування, яке складається із: витрат на лікування - 12 5349,38 грн, моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, - 6267,50 грн, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, - 5 152,80 грн. Питання про виплату страхового відшкодування страховик не вирішив.
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його ;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом наведеної норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Із матеріалів справи відомо, що згідно з довіреністю від 29 травня 2020 року ОСОБА_1 уповноважила Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр автовиплат поліс» (далі - ТОВ «Центр автовиплат поліс»), зокрема, здійснювати від її імені, стосовно всіх суб`єктів дій, метою яких є встановлення обставин ДТП, яка відбулася 29 липня 2017 року, а також її наслідків, пред`явлення цивільно-правових претензій, які з цього випливають, та отримання відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, інших належних їй коштів у цивільних справах.
Листом від 07 жовтня 2019 року (вих. № 8003) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило ТОВ «Центр автовиплат поліс» про те, що остаточне рішення щодо суми страхового відшкодування товариство прийме після надання всіх документів, передбачених статтями 27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
У зазначеному листі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» також зазначило, що додатково для проведення розрахунку та прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно надати такі документи: копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого із Бродівської центральної районної лікарні за період з 29 липня до 02 серпня 2017 року; копію картки або копію виписки з карти амбулаторного хворого за період від 12 вересня до 14 березня 2018 року та 
з 20 березня до 26 вересня 2018 року; копію трудової книжки; рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження.
Листом від 26 листопада 2020 року (вих. № 9837) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило ТОВ «Центр автовиплат поліс» про те, що остаточне рішення щодо суми страхового відшкодування товариство прийме після надання всіх документів, передбачених статтями 27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
У зазначеному листі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» також зазначило, що додатково для проведення розрахунку та прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно надати такі документи: копію трудової книжки ОСОБА_1 ; рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження.
Зазначене дає підстави для висновку про те, у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу четвертого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим в цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування. Натомість відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні.
Тобто, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування, у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виник обов`язок виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. 
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах 
від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 та від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, на які посилається ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у касаційній скарзі.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення суду першої й апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діяла у власних інтересах, та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наведених у мотивувальній частині цієї постанови підстав. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пені, 3 % річних та інфляційних втрат скасувати. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пені, 3 % річних та інфляційних втрат відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник  	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	
	Г. В. Коломієць  	
	Р. А. Лідовець  	
	Ю. В. Черняк