ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5167/26 Справа № 2-0957-2010 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макаров М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Усенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрдебт Плюс” на ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 29 січня 2026 року про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача, у складі судді Самсонової В.В., по справі № 2-0957-2010 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “УкрСиббанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року ТОВ “Укрдебт Плюс” звернулось через суд із заявою про заміну стягувача шляхом заміни стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ “Укрдебт Плюс” у справі № 2-0957-2010 з виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 498681,15 грн, судові витрати за подачу позову у розмірі 1 730 грн, а всього 500 411,15 грн. В обґрунтування заяви вказало на те, що 26 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого було ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11255111000, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредит в сумі 53 864 доларів США, що дорівнює еквіваленту 272 013,20 грн за курсом НБУ на день укладення кредитного договору, а Позичальник зобов`язалася сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі. ОСОБА_1 не виконувала свої обов`язки за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим ПАТ «УкрСиббанк» зверталось до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року у справі № 2-0957-2010 задоволено позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто з боржника суму заборгованості за кредитним договором 498681,15 грн, судові витрати за подачу позову у розмірі 1 730 грн, а всього 500 411,15 грн. Вищезазначене судове рішення набрало законної сили та підлягає виконанню. Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло між АКІБ «УкрСиббанк» та боржником за вищевказаним Кредитним договором, а також договорами забезпечення до них. В подальшому між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ “Укрдебт Плюс” був укладений Договір № 2082/К купівлі-продажу прав вимоги від 07 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, AT «Дельта Банк» відступило ТОВ “Укрдебт Плюс” належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору ТОВ “Укрдебт Плюс” набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 11255111000 від 26 листопада 2007 року та за договорами забезпечення до нього. Таким чином, новим кредитором за Договором про надання споживчого кредиту № 11255111000 від 26 листопада 2007 року з ПАТ «Дельта Банк» стало ТОВ “Укрдебт Плюс”.
Ухвалою Чечелівського районного суду м.Дніпра від 29 січня 2026 року у задоволенні заяви ТОВ “Укрдебт Плюс”, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувача — відмовлено з підстав відсутності підтвердження заміни стягувача з ПАТ “Укрсиббанк” на ПАТ “Дельта Банк”, а також з підстав відсутності доказів про відкриття виконавчого провадження з 2010 року по дату звернення із цією заявою, де просить заявник замінити сторону стягувча (а.с. 50,51).
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ “Укрдебт Плюс” у лютому 2026 року подав безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду в системі “Електронний суд” апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та заяву задовольнити, обґрунтовуючи це тим, що випискою, яку скаржник долучив до скарги, про передачу прав вимоги від первісного кредитора до ПАТ “Дельта Банк”, підтверджує перехід прав кредитора від ПАТ “Укрсиббанк” до ПАТ “Дельта Банк”. Зазначена виписка була знайдена в архівному відділі заявника, а тому не могла бути подана раніше суду першої інстанції. Також зазначає, що за вимогами ст. 512,514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 ЗУ “Про виконавче провадження”, коли до нового кредитора перейшли матеріальні права, також до нового кредитора переходять і процесуальні права шляхом заміни стягувача у виконавчому провадженні. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Також скаржник долучив до скарги договір купівлі-продажу за кредитами, укладеного між ПАТ УкрСиббанк” та ПАТ “Дельта Банк” від 08 грудня 2011 року (а.с.56-59).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу ТОВ “Укрдебт Плюс” не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — залишити без змін, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав будь-які відомості чи докази про відкриття виконавчого провадження з часу видачі виконавчого листа - 2010 року по дату звернення із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчих листах, а також не підтвердив належними доказами перехід правонаступництва від ПАТ “УкрСиббанк” до нього, тоді як надав договір про відступлення прав вимоги, укладений з ПАТ “Дельта Банк”, не довівши, що останнє також є правонаступником ПАТ “УкрСиббанк”.
З такими встановленими обставинами та висновками суду повністю погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Згідно зі ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ч.1,2,5 ст. 442 ЦПК України, зокрема, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-0957-2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором 498 681,15 грн, судові витрати за подачу позову у розмірі 1730 грн, а всього 500 411,15 грн.
Вказане рішення набрало законної сили та підлягає виконанню.
Проте, 07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ТОВ «Укрдебт Плюс» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги №2082/К.
Судом першої інстанції також встановлено, що відомості про відкриття виконавчого провадження за вказаним рішення з його примусового виконання відсутні.
Колегія суддів наголошує, що за відомостями цивільної справи №2-957/10, що міститься в матеріалах, встановлюється, що виконавчий лист було отримано представником АТ “УкрСиббанк” 15 березня 2011 року, що підтверджується написом представника на палітурці цієї справи. Відомостей про пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання матеріали справи та заяви про заміну стягувача не містять, що скаржником не спростовано.
Так, колегія суддів наголошує, що пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Аналогічна правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.
Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Ураховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).
Такі висновки закріплені у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011.
Також Верховний Суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, де визначено, що заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак, потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 55 ЦПК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вірно застосував ст. 512,514 ЦК України, ст. 15 ЗУ “Про виконавче провадження” до даних правовідносин, як підтвердження відсутності підстав заміни сторони у справі №2-957/2010, як і ст. 442 ЦПК України, як про це вказав Верховний Суд щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. 
Разом з цим суд першої інстанції зазначив, що щодо документів, наданих в якості доказів правонаступництва, ТОВ «Укрдебт Плюс" просить замінити сторону стягувача у виконавчому листі по цивільній справі № 2-0957-2010 з ПАТ «УкрСиббанк», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВ «Укрдебт Плюс". Проте, надає договір №2082/к купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс". В єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які рішення стосовно процесуального правонаступництва ПАТ "Дельта Банк" по цивільній справі № 22-0957-2010, не додано жодних документів стосовно такого правонаступництва і до заяви.
Надання заявником документів, які вказують на придбання кредитного портфелю від ПАТ "Дельта Банк", зокрема, ніким не підписаним Витяг з Додатку № 1 Договору №2082K/ купівлі-продажу прав вимоги від 07 листопада 2019 року, який належним чином не оформлений, та жодним чином не доводить та не може доводити перехід прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» як кредитора до ТОВ «Укрдебт Плюс" за договором №1125511100 від 26 листопада 2007 року.
Доводи скаржника про те, що він не міг надати наданий ним до скарги договір про купівлю-продажу прав вимоги за кредитами, укладений 08 грудня 2011 року між ПАТ “УкрСиббанк” та ПАТ “Дельта Банк” колегія суддів відкидає, оскільки це є новим доказом у справі, який не був досліджений судом першої інстанції та йому не надавалась правова оцінка, що унеможливлює переглядати оскаржувану ухвалу разом із таким письмовим доказом. 
Колегія суддів наголошує, що ТОВ «Укрдебт Плюс" не довів належними доказами перехід саме від ПАТ “УкрСиббанк” таких матеріальних прав до нього, в розумінні ст. 512-514 ЦК України, що виключає можливість заміни сторони стягувача за виконавчий листом у справі, тобто, встановлено відсутність підстав для процесуального правонаступництва, що правомірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 зазначено, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно визначено характер спірних правовідносин та у повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи, що є підставою для залишення ухвали суду першої інстанції від 29 січня 2026 року без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги ТОВ “Укрдебт Плюс” про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли свого підтвердження, а, відтак, у колегії суддів відсутні підстави для застосування положень ст. 376 ЦПК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм як матеріального, так і процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрдебт Плюс” — залишити без задоволення.
Ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 29 січня 2026 року —  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “09” червня 2026 року.
Повний текст постанови складено “17” червня 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О.Макаров