Коростишівський районний суд Житомирської області 

Справа № 935/2239/25
Провадження № 2/935/196/26
РІШЕННЯ
Іменем України
27 травня 2026 року       м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді: Щербаченко І.В.
за участі секретаря: Кумечко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
Представник позивача 15.09.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договорами № 2905368 від 05.02.2022 у загальному розмірі 15349,70 грн., судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.02.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладеного договір № 2905368, за допомогою інформаційно - телекомунакаційної системи Товариства, доступ до якої відповідач здійснив через офіційний Вебсайт Товариства та /або мобільний додаток. За умовами договору кредитор надав відповідачу кредит в розмірі 3000 грн, строком на 360 днів, а позичальник зобов`язався повернути його у встановлений договором строк, сплатити проценти та інші платежі передбачені договором.
Строк виконання зобов`язань за вказаними договорами настав, а відповідач умови договорів не виконав, отримані в позику та кредит кошти не повернув, відсотки не сплатив.
17.05.2023 ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «ЄАПБ» договір № 17052023, за яким відступило права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за договором № 2905368 від 05.02.2022.
23.05.2024 укладено договір № 23/05/24 за яким ТОВ «ФК «ЄПАБ» відступило ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 2905368 від 05.02.2022.
Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за вищевказаними договорами.
За договором № 2905368 від 05.02.2022 заборгованість відповідача складає 15 349,70 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 3000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 349,7 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 15 349,70 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.
Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2026 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи в порядку визначеному законом, в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача. В поданій заяві представник відповідача просить застосувати строк позовної давності виходячи з того факту, що договір № 2905368 було укладено 05.02.2022 року. Відповідно до п.1.3. Договору - періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідач не здійснював жодної проплати, тому відповідно заборгованість за сплати процентів мала місце 05.03.2022 року. Відповідний строк звернення до суду повинен бути не пізніше 05.03.2025 року, в той час як позивач звернувся 12.09.2025. 
В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якій останній заперечує отримання кредитних коштів, так як рахунок не належить відповідачу. Також паспорт споживчого кредиту від 05.02.2022 не може вважатися складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив наступне, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору, то відповідно і відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. При вирішенні питанні судових витрат просить зменшити витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.
Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що відповідач, підписав кредитний договір, отримав грошові кошти. Позивач, як новий кредитор, не пропустив позовну давність для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором кредиту та, як наслідок клопотання відповідача задоволенню не підлягає. А тому просить позовні вимоги задовольнити та стягнути заборгованість за договором кредиту та вирішити витрати.
В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2905368 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора Х 769.
За умовами п.1.2, 1.3 договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності,строком на 360 днів, під 1,99 % в день, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Детальні терміни (дати) повернення кредиту вказані в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту. З вказаними умовами погодив ОСОБА_1 , підписавши умови договору одноразовим ідентифікатором.
Факт перерахування коштів за договором, в безготівковій формі на рахунок відповідача, підтверджується довідкою системи iPay.ua та довідкою первісного кредитора про перерахування коштів позичальнику в сумі 3000 грн. 
На вимогу ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надано інформацію, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку було зараховано кошти на суму 3000,00 UAН від 05.02.2022. Надано виписку по рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що підтверджує факт зарахування коштів.
Представником відповідача надано довідку, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за період 3 01.01.2022 мав наступні рахунки: НОМЕР_4 IBAN: НОМЕР_3 та рахунок НОМЕР_5 IBAN: НОМЕР_6 .
Відповідач умови вказаного договору належно не виконувала, у зв`язку з чим, мала заборгованість у розмірі 15 349,7 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 3000 грн та заборгованість за відсотками 12349,7 грн.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою ст.1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Вищевказані докази підтверджують факт наявності заборгованості відповідача перед первісними кредиторами за вищевказаними договорами, зміст яких відповідач не заперечила, доказів сплати заборгованості суду не надала, розрахунок заборгованості не оспорила.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
17.05.2023 ТОВ «Лінеура Україна» уклало договір № 17052023 з ТОВ «ФК «ЄПАБ», за яким відступило права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за договором № 2905368.
23.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклало договір фаторингу № 23/05/2024 з ТОВ «Факторинг партнерс», за яким відступило права вимоги за кредитними договорами позичальників, в тому числі за договором № 2905368.
Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за вищевказаним договором.
Відповідачем, в змагальному процесі, не надано суду доказів погашення заборгованості за вказаним договором в повному обсязі, або в частині що не охоплена розрахунками наданими позивачем. Також не надано свій контррозрахунок заборгованості, договір не оспорено.
Відповідно до витребуваної інформації судом та наданої інформації представником відповідача, убачається, що ОСОБА_1 мав номер картки НОМЕР_4 та НОМЕР_2 зі спільним номером рахунку НОМЕР_7 , що підтверджує факт отримання кредитних коштів останнім.
Суд, розглядаючи заяву сторони відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, установив наступне.
Відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261 ч.1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12).
За приписами ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року).
Як визначено пунктом 19 Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Статтею 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» регламентовано, що правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.
Надалі Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Беручи до уваги встановлення карантину з 12 березня 2020 року та введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, під час яких строки позовної давності продовжувалися, та подання цього позову у вересні 2025 року, трирічний строк позовної давності не сплив та не є пропущеним.
Враховуючи викладене, встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати спірної заборгованості, приймаючи до уваги те, що набув право вимоги вказаної заборгованості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір 2422, 40 грн (а.с. 7)
Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, суд враховує наступне.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн позивачем надано: договір №02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги; заявку на надання юридичної допомоги № 9 від 01.08.2025; витяг Акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025.
Суд, розглянувши вказані докази, оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову, приходить до висновку, заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Так, суд звертає увагу на те, що така складова як «надання консультації з вивченням документів», що нібито склала 2 години роботи, вартістю 1500 грн, є явно необґрунтованою з урахуванням обсягу документів, на яких ґрунтувався позов, а ці розрахунки складені первісним кредитором, договори кредиту та факторингу. Така складова як складення позову про стягнення боргу та подання його до суду, є явно завищеною, оскільки зміст позову є нескладним, ґрунтується на незначній кількості документів, є поданим через систему електронний суд, що не вимагає додаткових часових та ресурсних витрат. Більш того, заявлений розмір витрат на правничу допомогу 9000 грн, є явно неспівмірним з ціною позову 15349,70 грн, складає більше половини заявлених позовних вимог.
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованою є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що відповідає реальним витратам на надання правничої допомоги в справі, не призведе до надмірного, невиправданого збагачення.
Керуючись ст.12, 13, 76-89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» код ЄДРПОУ 42640371, заборгованість за кредитним договором № 2905368 від 05.02.2022 в загальному розмірі 15 349 (п`ятнадцять тисяч триста сорок дев`ять) гривень 70 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» код ЄДРПОУ 42640371 сплачений судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 3000 (три тисяч) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування витрат на професійну правову допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня 15, офіс 118/2; код ЄДРПОУ 44559822).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І.В. Щербаченко