КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/200/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з 01.12.2015 по день фактичної виплати, 31.10.2025; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків її виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з 01.12.2015 по день фактичної виплати 31.10.2025.
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач з 01.08.1993 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 року у справі №340/644/25 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за визначені періоди. Вказане рішення фактично виконано лише 31.10.2025 шляхом виплати 81 114,93 грн, тобто із порушенням строків, у зв`язку з чим, на думку позивача, у відповідача виник обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-ІІІ та Порядку № 159 за весь час затримки. При цьому відмова відповідача, викладена у листі від 08.01.2026 № 69/12Д3-Аз та обґрунтована відсутністю бюджетних асигнувань, на думку позивача є протиправною, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач у встановлений судом строк правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Водночас, у поданих до суду письмових поясненнях представник відповідача заперечив проти позову, вказавши, що необхідною умовою звернення до суду з такими вимогами є попереднє звернення особи до відповідного органу із заявою про виплату компенсації та отримання відмови. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду (постанови від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а, від 09.06.2021 у справі №240/186/20, від 04.05.2022 у справі №200/14472/19-а), відповідач зазначає, що позивач не надав доказів належного звернення із відповідною заявою та отримання відмови, а відтак його право не є порушеним і позов подано передчасно (а.с.22-23).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач з 19.12.2012 року проходить військову службу у відповідача.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі № 340/644/25, яке набрало законної сили 10.10.2025, було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та за серпень 2021 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – березень 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. 
Зазначене судове рішення виконано відповідачем 31.10.2025, що підтверджується фактом перерахування на рахунок позивача грошових коштів у сумі 81 114,93 грн як доплати індексації грошового забезпечення (а.с.15). 
З метою отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації представником позивача направлено адвокатський запит до відповідача щодо нарахування та виплати відповідної компенсації на суму невиплаченої індексації за весь час затримки. 
Листом від 08.01.2026 №69/12Д3-Аз (а.с.10) відповідач повідомив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, така компенсація здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні виплати. Водночас зазначено, що кошторисом військової частини за відповідним кодом економічної класифікації на поточний період не передбачено бюджетних асигнувань для виплати компенсації за затримку виплати індексації грошового забезпечення, а також вказано, що здійснення таких виплат можливе за наявності фонду оплати праці та відповідних лімітів, затверджених уповноваженими органами. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Спірні правовідносини у справі виникли через невиплату позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації його грошового забезпечення. 
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частин першої та другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі – Закон № 2050-ІІІ). 
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, сума індексації грошових доходів громадян (абзац другий частини другої статті 2 Закону № 2050-III).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язане з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. 
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Такий підхід до розуміння зазначених норм права сформулював Верховний Суд України у постановах від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, від 11 липня 2017 року у справі №2а-1102/09/2670 та підтриманий Верховним Судом у постановах від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі – Порядок № 159), відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Отже, пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. 
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Суд зазначає, що індексація є складовою заробітної плати, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. 
Таким чином, враховуючи наявність факту несвоєчасної невиплати позивачу сум, які нараховані на виконання рішення суду у справі № 340/644/25, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Водночас в обґрунтування своєї позиції представник відповідача послався на те, що позивач не надав доказів звернення до військової частини стосовно виплати компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", а також доказів відмови військовою частиною у виплаті даної компенсації, тому його право у відповідній частині ще не порушено, відтак, звернення до суду з цим позовом є передчасним.
З цього приводу слід звернути увагу на постанову Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, в якій Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснувала, що відмова у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Також Верховний Суд, серед іншого, дійшов висновку про те, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно, невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову її виплатити згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.
Аналогічні висновки відображено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року у справі № 420/2598/24, від 22 травня 2025 року у справі № 160/19149/23, від 30 вересня 2025 року у справі № 160/10768/24, від 05 березня 2026 року у справі № 360/105/24.
Стосовно посилання представника відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 грудня 2020 року у справі №200/10820/19-а, від 09 червня 2021 року у справі №240/186/20 та від 04 травня 2022 року у справі №200/14472/19-а, про застосування положень статті 7 Закону № 2050-ІІІ, то слід зауважити таке.
До ухвалення Верховним Судом постанови від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 судова практика щодо застосування положень статті 7 Закону № 2050-ІІІ була неоднаковою.
Зокрема, у наведених відповідачем постановах Верховний Суд виходив з того, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті, а тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Втім, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду 02 квітня 2024 року відступила від висновків, викладених Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 460/4188/20, від 27 липня 2022 року у справі № 460/783/20, від 11 травня 2023 року у справі № 460/786/20. 
Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що відступаючи від раніше сформованих висновків у раніше ухвалених постановах, Суд може не вказувати усі такі рішення, оскільки відступає від правової позиції, а не від судових рішень. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. 
Оскільки Верховний Суд відступив від висновків, на які посилається відповідач, то застосуванню підлягає актуальна правова позиція, викладена у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №560/8194/20 та подальших рішеннях Верховного Суду, якими уточнено, що факт невиплати компенсації у місяці виплати заборгованості сам по собі свідчить про відмову у її нарахуванні та виплаті, а така відмова не потребує обов`язкового оформлення окремим індивідуальним актом.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію за весь час затримки виплати з грудня 2015 року по 31.10.2025.
Враховуючи, що позивач судових витрат по сплаті судового збору за подання позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат суду не надав, а тому, відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі №340/644/25, за весь час затримки виплати з грудня 2015 року по день фактичної виплати 31.10.2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі №340/644/25, за весь час затримки виплати з грудня 2015 року по день фактичної виплати 31.10.2025.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН