Справа №295/367/26
Категорія 36
2/295/1105/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Чішман Л.М.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - Войціховського Антона Віталійовича до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулася до суду із заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 30687, 23 грн, з яких 25000, 00 грн – сума виплаченого страхового відшкодування, 680,38 грн – інфляційні втрати, 4565, 07 грн – пеня, 441, 78 грн – 3% річних, а також судові витрати.
В обґрунтування вимог вказано, що 29.03.2024 з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу BMW X5, днз НОМЕР_1 та транспортного засобу NISSAN X-TRAIL днз НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу BMW X5, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218207272.
Позивач, на виконання полісу страхування №EP-218207272, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, державний номер НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн.
На дату настання ДТП згідно Поліса №EP-218207272, для розрахунку страхового платежу за забезпечений транспортний засіб BMW X5, було застосовано коефіцієнт залежно від місця реєстрації (проживання) власника транспортного засобу (фізичної особи) (К2) в розмірі 2,5, що відповідає зазначеному місцю реєстрації (проживання) власника такого транспортного засобу - м. Житомир (Зона 4).
Однак, за даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , місце реєстрації (проживання) власника транспортного засобу зазначено м. Київ, що відноситься до (Зони 1), та відповідає розміру коригуючого коефіцієнта (К2) = 3,2-4,8.
Таким чином, Полісом №EP-218207272 щодо транспортного засобу BMW X5, державний номер НОМЕР_1 , було застосовано коригуючий коефіцієнт в залежності від місця реєстрації (проживання) власника транспортного засобу (фізичної особи) або місцезнаходження юридичної особи (К2) - 2,5 замість 3,2-4,8, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами, що передбачає більший розмір страхового платежу.

Таким чином, згідно ст. 38 Закону України " Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу на суму 50 % виплаченого страхового відшкодування. Таким чином позивач вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% виплаченого страхового відшкодування, що становить 25000, 00 грн.
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 680, 38 грн – інфляційні втрати, 4565, 07 грн – пеня, 441, 78 грн – 3% річних, а також судові витрати 3328, 00 грн – судовий збір та 7300, 00 грн – витрати на професійну правову допомогу.

Ухвалою суду від 12.01.2026 позовну заяву залишено без руху (а.с. 28).
Ухвалою суду від 26.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 36).
Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулись до суду неврученими.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що29.03.2024 з вини відповідача відбулась ДТП за участю транспортного засобу BMW X5, днз НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу NISSAN X-TRAIL днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 6-9).
Керуючись п. 2.11 Правил дорожнього руху України та п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування транспортних засобів», водії транспортних засобів, причетних до ДТП, спільно склали Електронний європротокол (Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) яким визначено, що ДТП сталася в результаті порушення правил дорожнього руху Відповідачем (зворот а.с. 5).
Відтак, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу BMW X5, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218207272 (зворот а.с. 9).
12.04.2024 ОСОБА_3 , яка є власником транспортного засобу NISSAN X-TRAIL днз НОМЕР_2 , звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку 29.03.2024 (а.с. 10).
29.03.2024 за участі ОСОБА_3 було проведено огляд належного їй транспортного засобу та складено акт огляду (дефектну відомість) (зворот а.с. 10- а.с. 11).
Відповідно до страхового акту №49115/1 від 24.04.2024 прийнято рішення страховика про визнання події страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування – 50000, 00 грн, яку виплачено ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією №27817 від 24.04.2024 (а.с. 14 зворот).
26.03.2025 позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про виплату грошових коштів в сумі 25000, 00 грн, однак така вимога станом на момент розгляду справи залишена відповідачем без реагування (а.с. 15-16).

Частиною 5 статті 1187 ЦК України закріплено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.
Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент ДТП, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
За приписами частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічна правова норма міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
Відповідно до п.38-1.1. ст. 38-1 Закону № 1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 76 ЦПК України докази встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.  Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.             Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
Враховуючи винність ОСОБА_1 у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38-1.1 ст.38-1 Закону № 1961-IV, вимога ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» про стягнення 50 відсотків компенсації виплаченого страхового відшкодування позивачем на користь власника транспортного засобу NISSAN X-TRAIL днз НОМЕР_2 - ОСОБА_3 в розмірі 25000,00 грн. (50000,00 грн. - 50%) підлягає до задоволення.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 680,38 грн – інфляційних втрат, 4565, 07 грн – пені, 441, 78 грн – 3% річних.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018р. у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 червня 2018р. у справі № 308/3162/15-ц, - позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання ( висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 6-927цс16).Статтею 625 цього ЦК України передбачено відповідальність за неналежне виконання грошового зобов"язання.
Позивач звертався до відповідача 26.03.2025 з досудовою вимогою про виплату грошових коштів в сумі 25000, 00 грн, однак останній не надав суду доказів сплати коштів. (а.с. 15-16).
Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача слід стягнути 680, 38 грн – інфляційних втрат, 441, 78 грн – 3% річних.
Вимога про стягнення пені в розмірі 4565,07 грн. до задоволення не підлягає, оскільки умовами договору укладеного між сторонами договору не передбачено стягнення пені, а стягнення пені та 3% є подвійною відповідальністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір 2577,43 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6213,76 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, Закону України «Про страхування», суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - Войціховського Антона Віталійовича до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування – задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 25000, 00 грн виплаченого страхового відшкодуванн, 680, 38 грн – інфляційних втрат, 441, 78 грн – 3% річних.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»  судовий збір у розмірі 2577,43 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6213,76 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14, ідентифікаційний код: 39433769.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2026.

Суддя          Л.М. Чішман