Номер провадження: 22-ц/813/5007/26 
Справа № 521/3229/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Соколенко Андрій Олександрович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року, повний текст якого складено 05 січня 2026 року та ухваленого під головуванням судді Науменка А.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

03.03.2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 498,69 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Ушаковою О.В. було укладено договір № 472369-КС-01 про надання кредиту у розмірі 15 000,00 грн. строком до 05.04.2024 року, зі сплатою відсотків стандартна ставка 2% на день, знижена ставка 1,15011689%, комісія за надання кредиту, 2 500,00 грн. 
В подальшому, на підставі додаткової угоди від 26.12.2023 року до договору від 20.10.2023 року строк дії договору було продовжено до 03.09.2024 року. 
Внаслідок неналежного виконання умов договору у позичальника виникла заборгованість у розмірі 46 498,69 грн., з яких 13 707,98 грн – заборгованість за тілом кредиту, 32 790,71 грн. – заборгованість за відсотками.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 року позовну заяву ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 472369-КС-002 про надання кредиту від 20.10.2023 року, що становить 44 248,69 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.145-148).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Соколенко А.О. ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 року, в частині стягнення заборгованості у розмірі 44 248,69 грн. та судового збору, ухвалення нового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 6 570,62 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального пава (а.с.153-158).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.176-180).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 12.06.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, а також через перебування суддів Сегеди С.М. і Громіка Р.Д. на навчанні в НШСУ в період з 18 по 22.05.2026, датою ухвалення цього судового рішення є 12.06.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року (а.с.173), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.174-175).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, у тому числі відсотки за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір та відповідач не в повному обсязі виконала його умови, внаслідок чого виникла заборгованість (а.с.146-148).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» ОСОБА_1 було укладено договір № 472369-КС-01 про надання кредиту у розмірі 15 000,00 грн. строком до 05.04.2024 року, зі сплатою відсотків стандартна ставка 2% на день, знижена ставка 1,15011689%, комісія за надання кредиту, 2 500,00 грн. 
В подальшому, на підставі додаткової угоди від 26.12.2023 року до договору від 20.10.2023 року строк дії договору було продовжено до 03.09.2024 року. 
Згідно розрахунку, заборгованість позичальника за кредитом становить 46 498,69 грн., з яких 13 707,98 грн – заборгованість за тілом кредиту, 32 790,71 грн. – заборгованість за відсотками.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що заборгованість за кредитом має бути нарахована у розмірі 6 570,62 грн. (залишок за тілом кредиту та відсотками) за період дії договору 67 днів та навів в апеляційній скарзі свої розрахунки. Проте, як вже зазначалось, додатковою угодою між сторонами від 26.12.2023 року було продовжено строк дії договору – до 03.09.2024 року, протягом яких позивач нараховував боржнику відсотки за користування кредитом.

Крім того, апелянт ставить питання про визнання недійсною додаткову угоду № 1 від 26.12.2023 року та застосувати наслідки її недійсності. Однак, як вбачається зі справи, у встановленому законом порядку відповідач не спростувала вказану додаткову угоду та така вимога не є предметом спору у даній справі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апелянт також посилається на неправильність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитом становить 46 498,69 грн., з яких у розмірі 13 707,98 грн – заборгованість за тілом кредиту, 32 790,71 грн. – заборгованість за відсотками.
Із зазначеного розрахунку вбачається, що позичальником було також сплачено заборгованість за комісією у розмірі 2 250,00 грн.
Проте, судом першої інстанції в цій частині позовних вимог було відмовлено та позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.
Отже, заборгованість за тілом кредиту з відрахуванням сплаченої позичальником комісії становить 11 447,98 грн. (13 707,98 - 2 250,00 = 11 447,98).
Таким чином, заборгованість за відсотками майже в три рази перевищує заборгованість за тілом кредиту.

Колегія суддів зазначає, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 11 447,98  грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 року – зміні, та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 895,96 грн., з яких: 11 447,98 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 447,98 грн. – заборгованість за відсотками.  

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 49,24 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 192,79 грн.
Крім того, зважаючи на те, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 28,70 %, з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 042,84 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Соколенко Андрій Олександрович, задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, заборгованість за кредитним договором № 472369-КС-002 від 20.10.2023 року у розмірі 27 415,96 (двадцять сім тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 96 копійок), з яких: 13 707,98 (тринадцять тисяч сімсот сім гривень 98 копійок) – заборгованість за тілом кредиту, 13 707,98 (тринадцять тисяч сімсот сім гривень 98 копійок) – заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 192,79 (одну тисячу сто дев`яносто дві гривні 79 копійок).
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 042,84 (одну тисячу сорок дві гривні 84 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева