КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2026 року м. Київ справа №320/55778/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не закінченні виконавчого провадження № 72834251 з виконання постанови № 51400942 від 18.09.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № 72834251 з виконання постанови № 51400942 від 18.09.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що подвійна відповідальність у вигляді стягнення виконавчого збору та винагороди приватного виконавця, якому було передано виконавчий документ на виконання після повернення його стягувачу, є неприпустимою, при цьому, бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові закінчити виконавче провадження з стягнення виконавчого збору протиправною.
Фактично, відбувається одночасне стягнення відповідачем з позивача виконавчого збору та приватним виконавцем Чучковим М.О. основної винагороди приватного виконавця, що призводить до подвійного стягнення коштів за одним й тим самим виконавчим листом № 369/10725/15-ц.
Позивач наголошує на тому, що встановивши фактичну передачу виконавчого листа № 369/10725/15-ц на виконання приватному виконавцю Чучкову О.М., та за результатом звернення представника позивача, у відповідача виник обов`язок закінчити виконавче провадження № 272834251 щодо стягнення з позивачки виконавчого збору на підставі приписів ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (далі – Закон № 1404), яка встановлює окрему підставу закінчення виконавчого провадження та містить імперативний припис про заборону щодо подальшого стягнення виконавчого збору.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Вишневому відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 51400942 з примусового виконання виконавчого листа № 369/10725/15-ц виданого 27.04.2016 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Марфін Банк" заборгованості за кредитним договором № 00546/RК від 11.08.2008 в розмірі 103642,57 доларів США, що в еквіваленті становить 2283325,52 грн, відкрите на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51400942 від 10.06.2016. 
08.02.2022 представник ПАТ "МТБ БАНК" Л.В. Корчук звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого листа № 369/10725/15-ц стягувачу без виконання на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 Закону № 1404.
18.09.2023 у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 245212,42 грн.
20.09.2023 у виконавчому провадженні № 51400942 була винесена постанова про виправлення помилки у процесуальному документі, якою було внесено виправлення до постанови про стягнення виконавчого збору від 18.09.2023, шляхом зміни суми стягнення виконавчого збору на 10364,25 доларів США та 16879,87 грн.
20.09.2023 заступником начальника відповідача (державним виконавцем) Лазюком Д.М. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, якою вищевказана вказана заява стягувача про повернення виконавчого документа була задоволена, виконавчий документ (виконавчий лист № 369/10725/15-ц) було повернуто стягувачу, а стягнення виконавчого збору винесено в окреме провадження № 72834251.
20.09.2023 заступником начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. у виконавчому провадженні № 72834251 була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі якої було звернено стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 , які вона отримує в Товаристві з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БІБУС УКРАЇНА", а також здійснюється відрахування від суми доходів боржника ( ОСОБА_1 ) у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка на день винесення зазначеної постанови складала 239075,2 грн, в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.
У подальшому, стягувачем (ПАТ "МТБ БАНК") було передано виконавчий лист № 369/10725/15-ц на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О.
На підставі відповідної заяви стягувача (ПАТ "МТБ БАНК") про примусове виконання виконавчого листа № 369/10725/15-ц, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. 12.12.2023 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73580611 з виконання виконавчого листа № 369/10725/15-ц. Вказаною постановою про відкриття провадження було постановлено стягнути з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10364,25 доларів США та 16834,37 грн.
12.12.2023 у вказаному виконавчому провадженні № 73580611 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, в якій було наведено розрахунок основної винагороди та постановлено стягнути з боржника ( ОСОБА_1 ) основну винагороду у сумі 10364,25 дол. США та 16 834,37 грн. 
28.10.2024 представник позивача - адвокат Сидорченко М.О. звернувся до відповідача із заявою від 28.10.2024 про закінчення виконавчого провадження, посилаючись в цій заяві на передачу стягувачем (ПАТ "МТБ БАНК") виконавчого листа № 369/10725/15-ц на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. та втрату у зв`язку з цими обставинами у відповідача права на стягнення коштів виконавчого збору з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження № 93580611 з виконання виконавчого листа № 369/10725/15-ц. 
У відповідь, листом вих. № 104206 від 06.11.2024, наданим на ім`я представника позивача, відповідач повідомив представника позивача, що станом на 06.11.2024 відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження
Позивач вважає протиправними надану відмову в листі-відповіді та бездіяльність відповідача щодо закінчення вказаного виконавчого провадження № 72834251, внаслідок чого, відбувається порушення прав позивача та одночасне стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця за одним й тим же виконавчим документом, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом. 
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404).
Статтею 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до положень ст. 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Згідно зі ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За змістом ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 (у відповідній редакції станом на винесення постанови про стягнення виконавчого збору) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відтак, за своїм змістом виконавчий збір, є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.
З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій, з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а виконавчий документ було передано за заявою стягувача до приватного виконавця.
Частиною 8 ст. 27 Закону № 1404 встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
У ч. 3 ст. 45 Закону № 1404 визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з приписами ч. ч. 1-5 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з приписами ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналіз Закону № 1404 свідчить про те, що цей закон не містить норми, яка необхідна для регламентації правовідносин, які виникли з приводу подвійної сплати винагороди державному та приватному виконавцю, оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні № 33155702 було повернуто стягувачу перед повторним пред`явленням до виконання приватному виконавцю, а не передано йому.
Закон містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Натомість, з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.
Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади, як справедливість.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. 
Ця обставина може розглядатися, як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
У цьому контексті, суд зауважує, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди, як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. 
При цьому, законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Так, як вже зазначалось вище, ч. 8 ст. 27 Закону № 1404 встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується інших правовідносин, ніж ті, що у даній справі, позаяк не було передачі виконавчого документа.
Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404 регулює подібні правовідносини.
Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.
Логічний і цільовий способи тлумачення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404 свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.
За правилами ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Суд вважає, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який, у свою чергу, відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє суду також зробити висновок, що у такому випадку, належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку, на переконання суду, слід розглядати, як загальні підстави, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404, так і ч. 8 ст. 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження, а право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.
Зрештою, враховуючи положення ч. 8 ст. 27, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», на думку суду, до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.
З урахуванням висновків суду щодо застосування аналогії закону, належним та ефективним способом захисту прав позивача, є саме закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Під час розгляду даного спору судом враховуються висновки Верховного Суду в постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 у подібних правовідносинах.
Таким чином, встановивши фактичну передачу виконавчого листа № 369/10725/15-ц на виконання приватному виконавцю Чучкову О.М., та за результатом звернення представника позивача, у відповідача виник обов`язок закінчити виконавче провадження № 272834251 щодо стягнення з позивачки виконавчого збору на підставі приписів ч. 8 ст. 27 Закону № 1404, яка встановлює окрему підставу закінчення виконавчого провадження та містить імперативний припис про заборону щодо подальшого стягнення виконавчого збору. 
Проте, відповідач допустив протиправну бездіяльність та не прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження № 72834251, незважаючи на звернення до нього з відповідною заявою боржника (позивачки) про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2024, що, в свою чергу, призводить до одночасного та подвійного виконавчого стягнення відповідачем з позивача виконавчого збору та приватним виконавцем Чучковим М.О. основної винагороди приватного виконавця за одним й тим самим виконавчим листом № 369/10725/15-ц.
Таким чином, враховуючи існування двох однакових засвоїм змістом рішень про стягнення з позивача винагороди державного і приватного виконавця, наявні підстави для задоволення позовних вимог, шляхом визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та зобов`язання його закінчити виконавче провадження з стягнення виконавчого збору, на підставі ч. 8 ст. 27 Закону № 1404.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не закінченні виконавчого провадження № 72834251 з виконання постанови № 51400942 від 18.09.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № 72834251 з виконання постанови № 51400942 від 18.09.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім гривень 40 коп).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.