Хаджибейський районний суд міста Одеси
Справа № 521/22380/25
Провадження № 2/521/2536/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі :
судді Маркарової С.В.
за участю секретаря судового засідання Сироти О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу
позивач :    ОСОБА_1 
відповідач :   ДП «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД»
предмет позову :  визнання договору укладеним, визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ :
Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 12.03.2012 придбав у забудовника ДП «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності зареєстровано.
Позивач стверджував, що разом із квартирою купив нежитлове приміщення-комору 33-к розміром 2 метри з спірною адресою, сплативши відповідачу 14 000 грн. 
Письмовий договір на вказану комору сторонами, однак, не укладався, платіжні документи відсутні.
На підтвердження договору позивач отримав від відповідача довідку про резервування адреси об`єкта нерухомого майна. 
Позивач стверджував, що фактично користується коморою, однак розпорядитись спірним майном, укласти жодного договору з його приводу юридично не може, що потребує визнання права власності в судовому порядку. 
Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.
Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався. 
Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав :
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України).
Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Сторони в цивільному процесі мають широкий спектр засобів доказування, що включає подання документів, свідчень, речових доказів, експертних висновків, електронних доказів, тощо.
Суд не входить до складу суб`єктів доказування.
При цьому сторони користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. 
Здійснюючи правосуддя, суд ухвалює судове рішення у справі лише на підставі юридичних фактів.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За аналізом цивільного законодавства України набуття права власності це юридичний процес, за допомогою якого особа стає власником майна, тобто має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним.
Способи набуття права власності поділяється на первинні та похідні. 
Первинні (не залежать від прав попереднього власника): створення (виготовлення) нового майна, переробка, набувальна давність, знахідка, скарб, привласнення бездоглядних тварин
Похідні (право нового власника залежить від попередника): за договорами, спадкування, приватизація. 
Для звичайного рухомого майна момент набуття права є моменту передання речі. 
Для нерухомого майна право власності виникає з моменту державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Суд може визнати договір укладеним, навіть якщо сторони не підписали єдиний документ, але фактично виконували його умови. 
Це регулюється частиною 2 статті 205 та статтею 642 ЦК України.
Головні умови для такого визнання:
1.Фактичне виконання: Одна зі сторін вчинила дії, що свідчать про прийняття пропозиції (здійснила оплату, відвантажила товар, виконала роботу).
2.Прийняття виконання: Друга сторона ці дії прийняла (наприклад, підписала акт приймання або скористалася послугою).
Згідно із законом, договори купівлі-продажу нерухомого майна, договори щодо транспортних засобів, які підлягають нотаріальному посвідченню, договори оренди будівлі або іншої капітальної споруди на строк від трьох років обов`язково мають укладатися у вигляді письмового документа.
Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Постанова ВП ВС від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц
За правилами статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов, що підтверджується письмовими доказами (листування, квитанції, чеки, акти), але одна зі сторін ухиляється від нотаріального посвідчення або складання єдиного документа, суд може визнати такий договір дійсним.
Однак, якщо закон вимагає нотаріального посвідчення (а не просто письмової форми), і сторони його не виконали, такий договір у судовому порядку визнати укладеним неможливо, він вважатиметься нікчемним.
За нормами ЦК України будь-який договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. 
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. 
Згідно з практикою Верховного Суду позов про визнання права власності подається лише тоді, коли це право оспорюється, не визнається іншими особами, або у разі втрати правовстановлюючих документів.
Стаття 16 ЦК України передбачає й інші способи захисту: витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація), усунення перешкод у користуванні (негаторний позов), визнання правочинів недійсними тощо.
У деяких категоріях справ (наприклад, визнання права власності в порядку спадкування) такий спосіб може бути винятковим (крайнім) заходом — він застосовується лише тоді, коли спадкоємець не може оформити спадщину через нотаріуса, але й тут можуть діяти інші інструменти (визнання права на частку, зобов`язання вчинити дії).
За постановою ВП ВС від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц «визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачено у статті 16 ЦК України.
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів». 
Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц).
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майн (постанова КГС ВС від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16). 
З матеріалів справи та пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що 12.03.2012 він придбав у забудовника ДП «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності зареєстровано.
Письмовий договір на комору 33к за спірною адресою сторонами ніколи не укладався, відповідно, первинні документи в об`єктивній реальності відстутні.
Жодні докази оплати такого майна позивачем суду не надані. 
За довідкою ОСББ «БРЕУСА,61/9» позивач користується спірним приміщенням без документів. 
Довідка № 338153/1 від 29.11.2011 Юридичного департаменту ОМР про резервування адреси на спірну комору не є доказом права власності на майно, є лише технічним документом, виготовленим на замовлення ДП «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» для ідентифікації об`єкта на місцевості, необхідний для його подальшої реєстрації.
Довідка про адресу фіксує місце розташування (вулицю, номер будинку) та є підставою для виготовлення технічного паспорта.
Останній у позивача також відсутній. 
Так, судом не встановлено обставин набуття позивачем права власності на спірне приміщення відповідно до статті 328 ЦК України за договором купівлі-продажу, як в складі квартири, так і окремо. 
Позивачем не доведено виникнення права власності на спірне приміщення комори, а відповідно не обґрунтовано та не доведено порушення його прав та інтересів, у зв`язку із чим у позивача відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності та відсутність підстав завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання.
Вищевикладене виключає задоволення позову, а обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту відповідного права позивача, цілям судочинства, суперечить принципу верховенства права.
Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, -
ВИРІШИВ :
В позові відмовити.
Рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, в порядку та строки визначені ст. 284 ЦПК України: Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хаджибейського районного суду м.Одеси. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Світлана МАРКАРОВА
Повний текст рішення виготовлений 27.05.2026