МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 р.  	№ 400/12178/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 ,   АДРЕСА_1 , 	
до 	1) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,  вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,   2) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,  вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, 	
про	визнання протиправним та скасування рішення  від 01.10.2025 № 143750004798; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 01.10.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком № 143750004798;
- зобов`язати Головне управління ПФУ у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 04.08.1982 до 20.10.1983 на посаді слюсаря у Джаркурганській райсільгосптехніці в Республіці Узбекистан та період проходження військової служби у Радянській армії з 02.11.1983 до 09.12.1985 в Республіці Узбекистан;
- зобов`язати Головне управління ПФУ у Миколаївській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області прийнято рiшення про вiдмову йому в призначеннi пенсiї за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Не зараховано до стажу перiод роботи з 04.08.1982 до 20.10.1983 на посаді слюсаря у Джаркурганській райсільгосптехніці в Республіці Узбекистан та період проходження військової служби у Радянській армії з 02.11.1983 до 09.12.1985 в Республіці Узбекистан, оскільки відсутні документи про неотримання пенсійних виплат від Республіки Узбекистан та не надані документи, що підтверджують нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Ухвалою від 18.11.2025 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.
Відповідач - Головне управління ПФУ в Миколаївській області позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. 01.10.2025 було прийнято рішення, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 04.08.1982 по 20.10.1983 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 04.08.1982 та проходження військової служби з 02.11.1983 по 09.12.1985 відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , оскільки відсутні документи про неотримання пенсійних виплат від Республіки Узбекистан та не надані документи, що підтверджують нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Відповідач - Головне управління ПФУ у Чернігівській області відзив не надав.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
24.09.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до територіального органу ПФУ.
Рішенням Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 01.10.2025 № 143750004798 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 04.08.1982 до 20.10.1983 та проходження військової служби з 02.11.1983 до 09.12.1985, оскільки відсутні документи про неотримання пенсійних виплат від Республіки Узбекистан.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 20 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з матеріалами справи, до страхового стажу позивача не зараховано перiоди роботи з 04.08.1982 до 20.10.1983 на посаді слюсаря у Джаркурганській райсільгосптехніці в Республіці Узбекистан та період проходження військової служби у Радянській армії з 02.11.1983 до 09.12.1985 в Республіці Узбекистан.
Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 містяться записи про його роботу: - 1-2) з 04.08.1982 до 20.10.1983 на посаді слюсаря у Джаркурганській райсільгосптехніці в Республіці Узбекистан.
Крім того, відповідно до записів у військовому квитку НОМЕР_2 у період з 02.11.1983 до 09.12.1985 позивач проходив військову службу у Радянській армії в Республіці Узбекистан.
Отже, записами у трудовій книжці та військовому квитку позивача підтверджуються спірні періоди його служби та роботи.
Водночас, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу зазначених періодів роботи та служби в Республіці Узбекистан, оскільки відсутні документи про неотримання пенсійних виплат від Республіки Узбекистан та не надані документи, що підтверджують нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Відповідно до ст. 241 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Згідно пункту 3 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 «Деякі питання обчислення страхового стажу» (далі-Постанова № 562) у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. Згідно пункту 4 Порядку № 562 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
Отже, при поданні заяви про призначення пенсії, для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, заявнику необхідно зазначити у заяві інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в інших державах. Також необхідно додати до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. 
А у випадку відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат заявник зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
Як встановлено судом та підтверджується позивачем у позовній заяві, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії не додав документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі про підтвердження факту неотримання таких виплат. До того ж не зазначив причин неможливості їх отримання.
Зазначена бездіяльність позивача суперечить Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 «Деякі питання обчислення страхового стажу», що і стало підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів його роботи та військової служби до страхового стажу.
Оскільки страховий стаж позивача менше необхідних 32 років, то Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ 21390940) відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 05.05.2026. 

Суддя Н.О. Бульба