ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4061/26 Справа № 201/7948/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куць О.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на додаткове рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року у складі судді Куць О.О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис № 5170, виданий 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 808794,15 грн. таким, що не підлягає виконанню. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.
Додатковим рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами у справі, з урахуванням заперечень банку, щодо їх розміру, складності справи, критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру та виходячи з конкретних обставин справи.
Не погодившись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи. Вказує, що при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку зазначив позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, присуджена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг позивачу та є завищеною, дана справа є малозначною та нескладною, не потребує значного часу для дослідження законодавства, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про стягнення в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 5000,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення задоволення заяви у повному обсязі
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на підтвердження понесених витрат суду надані належні та допустимі докази, а тому наявні підстави для задоволення заяви у повному обсязі та стягнення з банку витрат на правничу допомогу саме у розмірі 80000,00 грн. Вказує, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони, в іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України, на що суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу. 
Відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що 26 травня 2025 року між адвокатом Васильченко Г.І. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №1. 
На підтвердження понесених витрат суду надано акт від 24 листопада 2025 року про надання правової допомоги за договором №1 про надання правничої (правової) допомоги від 26 травня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за договором від 26 травня 2025 року.
У вищевказаному акті від 24 листопада 2025 року обґрунтовується вартість заявлених витрат на правничу допомогу: 26 травня 2025 року - вивчення, попереднє опрацювання та правовий аналіз матеріалів, наданих клієнтом. Опрацювання законодавчої бази та судової практики, що регулюють спірні відносини: кількість витраченого часу, год. - 5; ставка погодинної оплати грн./год. - 4000 грн.; вартість, грн., без ПДВ - 20000 грн.; 24 червня 2025 року - підготовка, складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню: кількість витраченого часу, год. - 10; ставка погодинної оплати грн./год. - 4000 грн.; вартість, грн., без ПДВ - 40000 грн.; 29 серпня 2025 року - підготовка, складання, оформлення та направлення до суду відповіді ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» на відзив по справі № 201/7948/25: кількість витраченого часу, год. - 4; ставка погодинної оплати грн./год. - 4000 грн.; вартість, грн., без ПДВ - 16000 грн.; 27 жовтня 2025 року - участь в судовому засіданні в приміщенні суду у якості представника ОСОБА_1 по справі № 201/7948/25: кількість витраченого часу, год. - 1; ставка погодинної оплати грн./год. - 4000 року; вартість, грн., без ПДВ - 4000 грн. Всього за 20 год. - 80000 грн. Кількість витраченого часу також підтверджується детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за договором від 26 травня 2025 року. Оплата грошових коштів у сумі 80000 грн. підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій від 11 червня 2025 року, та від 18 червня 2025 року де платником вказано - ОСОБА_1 , отримувачем вказано - ФОП ОСОБА_2 , призначення платежу: надання правової допомоги ОСОБА_1 .
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правову допомогу, які мають бути підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно із ч.5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу ч.3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що наявні у матеріалах справи та надані суду документи є підставою для відшкодування судом витрат на правничу допомогу, однак, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг та розумність таких витрат, беручи до уваги заперечення банку щодо розміру витрат, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що заявлені до стягнення витрати на оплату послуг адвоката, є завищеними, у зв`язку із чим, необхідно зменшити їх розмір до 5000,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності, виваженості таких витрат та виходячи з конкретних обставин даної справи.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд не звернув уваги на те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання професійної правничої допомоги, виходячи з конкретних обставин справи та результату її розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, визначивши розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони, в іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт та при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, наявність заперечення банку щодо визначеного позивачем розміру витрат, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 02 червня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 12 червня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
М.О. Макаров