Справа № 681/212/26
Провадження 2/681/453/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого – судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

В лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 385880 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту, від 29.12.2019 у сумі 17 651,82 грн, а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 662,40 грн та 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 29.12.2019 було укладено договір № 385880 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту на суму 7 000,00 грн. Згідно умов даного договору відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею.
ОСОБА_1 здійснив платежі на суму 2 500,00 грн, дата останнього платежу 04.01.2020, однак в подальшому припинив виконувати свої зобов`язання, передбачені умовами Договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість у вище вказаному розмірі, з яких: 5 291,64 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 9 556,62 грн – заборгованість за процентами за користування, 2 803,56 грн – інфляційне збільшення.
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221, у відповідності до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема до відповідача.
В подальшому, 21.10.2024, ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20241021/2, згідно з яким Товариство набуло права грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі і до ОСОБА_1 .
Товариство неодноразово вживало заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами шляхом надіслання на поштову адресу відповідача листів та досудової вимоги про погашення заборгованості.
Відповідно до ухвали судді від 13.03.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідачу копії позовної заяви з додатками надіслано позивачем 09.03.2026 цінним листом з описом вкладення.
ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою місця проживання судом надіслано копію ухвали про відкриття провадження, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» від 28.04.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак згідно з положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відправлення вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, викладеною в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.
Встановлено, що 29.12.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір № 385880 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту (далі - Договір, договір позики), за умовами якого відповідачу надано кредит на суму 7 000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Клієнтом. 
Відповідно до п.1.2. Договору позика видається на строк 6 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором.
У п.1.3. Договору сторони погодили процентні ставки за користування позикою: акційна процентна ставка – 1,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 % річних) та стандартна процентна ставка – 1,90 % % від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 % річних).
Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку, передбаченому в Правилах. Товариство залишає за собою право відмовити Клієнту у продовженні строку користування позикою (п.1.7. Договору).
Розділом 3 Договору передбачено порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів, зокрема, сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.3.1. Договору). 
Розділ 4 Договору визначає відповідальність сторін, зокрема у випадку прострочення повернення суми позики за користування позикою Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1,1 % від суми позики, що становить 77,00 грн за кожен день існування прострочення (п.4.4.).
Договір укладено в електронному вигляді та підписано відповідачем з шляхом використання електронного підпису. 
Відповідач електронним підписом підписав також Графік платежів, що є Додатком № 1 до Договору, відповідно до якого дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 04.01.2020, сума позики – 7 000,00 грн, сума нарахованих процентів - 798,00 грн, разом до оплати – 7 798,00 грн.
ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн шляхом їх перерахунку на платіжну картку клієнта із залученням на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що про свідчать далі листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1609 від 16.09.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 385880 від 29.12.2019, наданого ТОВ «Лінеура Україна» станом на 21.02.2021 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за Договором № 385880 від 29.12.2019 в загальному розмірі 9 641,52 грн, яка складається з: 5 291,64 грн – заборгованість за тілом кредиту, 508,02 грн – заборгованість за процентами за користування, 3 841,86 грн – заборгованість за штрафними санкціями. При визначенні розміру заборгованості кредитором враховано сплату 02.01.2020 та 04.01.2020 відповідачем коштів на її погашення в загальному розмірі 2 500,00 грн, з яких 1 708,36 грн зараховано на погашення тіла кредиту та 791,64 грн на погашення процентів за користування кредитом.
22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату для ТОВ «Сіроко Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимог, а ТОВ «Сіроко Фінанс» прийняло такі права та оплатило їх, про що свідчать дані договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, додаткової угоди № 02 від 19.05.2021 до вказаного договору факторингу та платіжної інструкції № 41 від 25.05.2021.
Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.02.2021 до договору факторингу № 015-220221 ТОВ «Сіроко Фінанс» прийняло право вимоги, зокрема, і до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 385880 від 29.12.2019 на суму 14 848,26 грн, з яких: 5 291,64 грн – залишок заборгованості за тілом кредиту, 9 556,62 грн – залишок заборгованості по процентам за користування.
В подальшому, 21.10.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20241021/2, за умовами якого Товариство отримало за плату від ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
За даними платіжної інструкції № 840 від 29.10.2024 Товариство сплатило для ТОВ «Сіроко Фінанс» кошти в розмірі 39 835,48 грн як оплату ціни придбання згідно договору факторингу № 20241021/2 від 21.10.2024.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 20241021/2 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 385880 від 29.12.2019 в сумі 14 848,26 грн, з яких: 5 291,64 грн – заборгованість за тілом кредиту, 14 848,26 грн – заборгованість по процентам за користування.
Як вбачається з детального розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) ОСОБА_1 , виданого Товариством, за відповідачем рахується заборгованість за договором позики №385880 від 29.12.2019 в загальній сумі 17 651,82 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту – 5 291,64 грн, заборгованості по відсотках – 9 556,62 грн, інфляційне збільшення за період з 05.01.2020 по 23.02.2022 – 2 803,56 грн.
13.03.2025 позивачем було надіслано на адресу відповідача досудову вимогу про сплату боргу за договором позики № 385880 від 29.12.2019, дані про сплату відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні.
Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.)
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України  якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).
Судом встановлено, що договір позики № 385880 є укладеним, первісний кредитор свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало на картковий рахунок відповідача кошти в розмірі 7 000 грн.
Відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики належним чином не виконав та не сплатив в повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за Договором.
Зважаючи на оформлені у встановленому порядку договір позики та договори факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів з боржника.
Сукупністю досліджених судом доказів, а саме, даними договору позики, листа про перерахунок коштів за договором, розрахунків заборгованості підтверджено наявність у відповідача заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 5 291,64 грн (7 000,00 грн сума позики – 1 708,36 грн сплачених відповідачем), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, тож вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування позикою в розмірі 9 556,62 грн суд зазначає про таке.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
В позовній заяві Товариство просить стягнути з відповідача на його користь залишок заборгованості по процентам за користування позикою у вказаному вище розмірі, строку, за який такі нараховані, не зазначає.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку та зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Умовами укладеного між сторонами договору позики № 385880 визначений строк користування позикою, який становить 6 днів (п.1.2. Договору), дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 04.01.2020 (Графік платежів, який є додатком № 1 до договору позики). 
При цьому, п.1.7. Договору передбачено можливість продовження строку користування позикою та зміни дати її повернення шляхом укладення додаткової угоди, у порядку, передбаченому в Правилах.
Однак, доказів того, що строк користування позикою був продовжений у погодженому між сторонами Договору порядку, матеріали справи не містять.
З огляду на вищевикладене, розмір відсотків за користування кредитом за договором позики №385880 у період з 29.12.2019 по 04.01.2020 становить: 791,64 грн (665 грн за період з 29.12.2019 по 02.01.2020 (7 000,00 грн сума позики ? 1,90% ? 5 днів) + 126,64 грн за 03.01.2020 (6 665,00 грн сума позики станом на 03.01.2020 ? 1,90% ? 1 день)), які відповідно до розрахунку заборгованості за договором, наданого ТОВ «Лінеура Україна», були сплачені відповідачем двома платежами: 02.01.2020 – 665,00 грн та 04.01.2020 – 126,64 грн, а тому у відповідача відсутня заборгованість по відсотках за користування позикою.
Кредитори на мали права нараховувати відсотки на користування позикою за вищевказаним договором поза межами зазначеного в ньому строку кредитування (6 днів), оскільки надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.
Враховуючи зазначене в задоволенні позовної вимоги Товариства про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою в розмірі 9 556,62 грн слід відмовити за безпідставністю.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 2 803,56 грн інфляційного збільшення, нарахованого на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 05 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання за договором позики, позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Суд погоджується з середнім розміром індексу інфляції за вказаний Товариством період, який становить 1,18881409, та був визначений позивачем у розрахунку заборгованості.
В основу розрахунку суми інфляційного збільшення позивачем покладено загальну суму заборгованості в розмірі 14 848,26 грн.
Однак, судом встановлено, що розмір невиконаного простроченого грошового зобов`язання відповідача становить 5 291,64 грн, а тому саме на цю суму має нараховуватись інфляційне збільшення за період з 05.01.2020 по 23.02.2022, розрахунок якого становить: 5 291,64 x 1.18881409 - 5 291,64 = 999,14 грн, які слід стягнути з відповідача.
Таким чином позов підлягає до часткового задоволення та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» слід стягнути заборгованість за договором позики №385880 від 29.12.2019 в сумі 6 290,78 грн, з яких: 5 291,64 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 999,14 грн інфляційне збільшення.
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу
За положеннями ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2642 від 18.02.2026, позов задоволено частково на 35,64 % від заявлених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору у сумі 1 305,28 грн (2662,40 грн х 35,64% / 100%).
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правничої допомоги №211100267 від 16.02.2026, укладений з адвокатом Бачинським О.М., ордер на надання правничої допомоги, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг згідно вказаного договору, рахунок на оплату та платіжну інструкцію № 2627 від 18.02.2026, відповідно до яких адвокатом Бачинським О.М. надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 на суму 7 000,00 грн, яка полягала в підготовці позову, в тому числі збиранні доказів, підготовці процесуальних заяв для справи, усних консультаціях з питань застосування чинного законодавства. 
Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено.
Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 35,64% від заявлених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 494,80 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики № 385880 від 29.12.2019, яка складається з: 5 291,64 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 999,14 грн – інфляційні втрати, а всього 6 290 (шість тисяч двісті дев`яносто) грн 78 коп.
В решті вимог позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 305 (одна тисяча триста п`ять) грн 28 коп. та 2 494 (дві тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн 80 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження: вул. Степана Бандери, 87 офіс 54 м.Львів поштовий індекс 79013.
Відповідач – ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя:          А.Г.Горщар