Справа № 182/8578/25
Провадження № 2/0182/977/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

28.04.2026 року        м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем більше 5-ти років та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вона була дружиною її батька ОСОБА_3 , а їй доводилась мачухою, про що свідчить долучена копія свідоцтва про їх шлюб, її свідоцтво про народження та про укладення шлюбу. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,217 га. (що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ); земельної ділянки, площею 6.440 га., за кадастровим номером 1222985300:01:003:0650, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки, площею 1.000 га., за кадастровим номером 1222985300:01:001:0607, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не залишила. Вона є єдиною спадкоємицею її майна четвертої черги, яка бажає прийняти цю спадщину. Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом немає. Згідно статті 1264 ЦК України, до четвертої черги права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для оформлення своїх спадкових прав в червні 2025 року вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Євгена Вікторовича з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , з якою вона проживала однією сім`єю з 2004 року. Ознайомившись з поданими документами, нотаріусом була прийнята Постанова від 24.10.2025 року про відмову їй у вчиненні нотаріальної дії та подальшої видачі спадщини, у зв`язку з тим, що нею не було підтверджено родинного зв`язку з померлою та не підтверджено факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Для подальшого вирішення цього питання рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , нею, дійсно, не було підтверджено родинного зв`язку з померлою, оскільки вони не є кровними родичами між собою. Вона доводилась офіційною дружиною батька - ОСОБА_3 , з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1997 року, про що свідчить надана копія повторного свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського райуправління юстиції у Дніпропетровській області. З того часу, коли її батько та померла зареєстрували свій шлюб, вони стали близькими родичами один для одного і вона для неї стала мачухою. До неї вона завжди ставилась, як до рідної доньки і, за можливості, разом з батьком допомагала. Вона теж до неї ставилась, як до близької їй людини і з того часу вважала її членом їх родини. Вже після батькової смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її згодою та спільної домовленості з ОСОБА_2 , батькову спадщину оформили на мачуху. Вона як спадкоємиця першої черги, на той час, до нотаріальної контори з приводу оформлення цієї спадщини не зверталась. На підставі виданого Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року, мачуха отримала у спадок належне батькові майно у вигляді житлового будинку, приватизованої земельної ділянки під цим будинком та право на земельну частку - пай, яка перебувала в колективній власності КСП «НИВА», розміром 7.56 га. Коли її батько помер, її мачуха ОСОБА_2 продовжила проживати в цьому будинку одна, але, згодом, в силу її похилого віку та потреби в сторонній допомозі, вона запропонувала їй проживати разом з нею. На що вона дала свою згоду і з 2004 року вони почали проживати разом в належному їй житловому будинку. Проживаючи разом, вона в усьому їй допомагала, сплачувала комунальні послуги, слідкувала за будинком, обробляла город, купувала продукти харчування, готувала їжу. До своєї мачухи вона завжди ставилась, як до рідної матері, допомагала їй в усьому і піклувалась про неї. Після її смерті за власні кошти поховала мачуху з усіма передбаченими звичаями та атрибутами. На підтвердження своїх свідчень щодо сумісного проживання з померлою до матеріалів справи додає Акт про догляд та спільне проживання з особою, який складено 07 листопада 2025 року старостою Волянського старостинського округу Мозолевської сільської ради Микитенко Ольгою і підписано свідками. Згідно долученого доказу, підтверджується інформація про їх спільне проживання з ОСОБА_2 з 2004 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про викладене вище свідчать також й інші документи, які долучені нею до матеріалів справи, а саме: довідка № 269 від 07 листопада 2025 року, відповідно до якої значиться інформація про їх спільне проживання з померлою; копія Договору за 2012 рік про встановлення пластикових вікон за адресою житлового будинку ОСОБА_2 , який складено за її замовленням та нею особисто сплачено; та декілька фотокарток, зроблених зі свят, на яких вона поруч з її батьком, її онуками та іншими родичами. Згідно пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Її пояснення та надані документи, які свідчили на користь її спільного проживання, нотаріусом не були взяті до уваги, оскільки вирішення таких питань не відноситься до їх компетенції і може бути розглянуте лише в судовому порядку. До суду звернулась за захистом свого права і за можливістю встановити факт проживання однією сім`єю з померлою, який надасть можливість для подальшого оформлення спадщини. Так як в цьому випадку вбачається спір про право, належним способом захисту свого права буде визнання права власності на нього. Виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. Тому просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як мачухи та падчерки, з 2004 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 . А також визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на:
- житловий будинок з господарськими спорудами (який складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 75.9 кв.м., житловою площею 45.4 кв.м.; навісу (літ.«Б»); вбиральні (літ.«В»); сараю (літ.«Г»); сараю (літ.«Д»); споруджень), що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року;
- земельну ділянку, площею 0,217 га., за кадастровим номером 1222985300:02:007:2025, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 03 березня 2003 року;
- земельну ділянку, площею 6.440 га, за кадастровим номером 1222985300:01:003:0650, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 грудня 2002 року;
- земельну ділянку, площею 1.000 га, за кадастровим номером 1222985300:01:001:0607, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 червня 2006 року;
у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач не з`явилась, однак, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність та на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.64).
Представник відповідача в судове засідання також не з`явилась, однак, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.55).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод”, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутись до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина батька позивачки по справі (мачуха) ОСОБА_2 (а.с.6-8), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,217 га. (що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) (а.с.10-11); земельної ділянки, площею 6.440 га., за кадастровим номером 1222985300:01:003:0650, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки, площею 1.000 га., за кадастровим номером 1222985300:01:001:0607, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.12-14). На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не залишила. Позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої мачухи четвертої черги. Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом не встановлено. 

Згідно статті 1264 ЦК України, до четвертої черги права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. 

Судом встановлено, що, для оформлення своїх спадкових прав, в червні 2025 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Євгена Вікторовича з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , з якою вона проживала однією сім`єю з 2004 року (а.с.79). Ознайомившись з поданими документами, нотаріусом була заведена спадкова справа (а.с.78-97) та прийнята Постанова від 24.10.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та подальшої видачі спадщини, у зв`язку з тим, що позивачкою не було підтверджено родинного зв`язку з померлою та не підтверджено факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України) (а.с.17, 97). Позивачці рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 
Як встановлено в судовому засіданні, звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , позивачкою, дійсно, не було підтверджено родинного зв`язку з померлою, оскільки вони не є кровними родичами між собою. Спадкодавиця доводилась офіційною дружиною батьку позивачки ОСОБА_3 , з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1997 року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського райуправління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). І з того часу позивачка вважала її членом їх родини. На підставі виданого їй Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року, мачуха отримала у спадок належне батькові майно у вигляді житлового будинку, приватизованої земельної ділянки під цим будинком та право на земельну частку - пай, яка перебувала в колективній власності КСП «НИВА», розміром 7.56 га. Коли батько позивачки помер, її мачуха ОСОБА_2 продовжила проживати в спадковому будинку одна, але, згодом, в силу свого похилого віку та потреби в сторонній допомозі, запропонувала позивачці проживати разом з нею. І з 2004 року вони почали проживати разом в належному мачусі житловому будинку. Проживаючи разом, позивачка допомагала спадкодавиці, сплачувала комунальні послуги, слідкувала за будинком, обробляла город, купувала продукти харчування, готувала їжу. До своєї мачухи позивачка ставилась, як до рідної матері, допомагала їй в усьому і піклувалась про неї. Після смерті спадкодавиці за власні кошти поховала мачуху з усіма передбаченими звичаями та атрибутами (а.с.20). На підтвердження сумісного проживання з померлою до матеріалів справи позивачкою додано Акт про догляд та спільне проживання з особою, який складено 07 листопада 2025 року старостою Волянського старостинського округу Мозолевської сільської ради ОСОБА_4 і підписано свідками (а.с.18). Про спільне проживання свідчать також й інші документи, які долучені нею до матеріалів справи, а саме: довідка № 269 від 07 листопада 2025 року, відповідно до якої значиться інформація про спільне проживання позивачки з померлою (а.с.19); копія Договору за 2012 рік про встановлення пластикових вікон за адресою житлового будинку ОСОБА_2 (а.с.21-23), та декілька фотокарток, зроблених зі свят, на яких позивачка поруч з батьком, мачухою, онуками та іншими родичами (а.с.25, 61-63). 

Згідно пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. 
Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
Позивачка в період з 2004 року до дня смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала з нею однією сім`єю, вела з нею спільне господарство, доглядала її, ховала, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. 
Цей факт підтверджується не лише документами та фото, наданими позивачем до суду, а й показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.
Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона – сусідка позивачки по вулиці в с.Південному через 10 будинків. Живе в селі більше 40 років, всіх знає, бо село маленьке. Мачуху позивачки звали ОСОБА_6 . Вона працювала в їх школі логопедом. Спільних дітей у них з ОСОБА_7 – батьком позивачки – не було. У ОСОБА_8 й своїх дітей не було. Після смерті ОСОБА_9 ще якийсь час жила сама, а потім, десь в 2005 році, до неї переїхала ОСОБА_10 з чоловіком. І з того часу вони проживали втрьох, бо у ОСОБА_8 були хворі суглоби. Вона, навіть, їсти сама собі не могла зготовити. Коли ОСОБА_6 померла, ховала її також ОСОБА_11 . І пам`ятник їй теж ОСОБА_11 поставила. Вона була на похоронах ОСОБА_8 . Нікого, крім ОСОБА_12 та її чоловіка, з родичів не було. 
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона – сусідка позивачки з вулиці через 8 будинків. Всіх в селі знає. Живе там з 1985 року. Колись працювала разом з ОСОБА_14 – батьком позивачки. Коли ОСОБА_7 помер, його дружина ОСОБА_15 спочатку жила сама. А потім до неї переїхала ОСОБА_11 і вони проживали разом. У Євгенії дітей не було. На похоронах в неї не була. 
За таких обставин суд вважає, що позивачка відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом – задовольнити в повному обсязі.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як мачухи та падчерки, з 2004 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на:
- житловий будинок з господарськими спорудами, який складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею – 75.9 кв.м., житловою площею – 45.4 кв.м.; навісу (літ.«Б»); вбиральні (літ.«В»); сараю (літ.«Г»); сараю (літ.«Д»); споруджень, що знаходяться в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року;
- земельну ділянку, площею 0,217 га, за кадастровим номером 1222985300:02:007:2025, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2001 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 03 березня 2003 року;
- земельну ділянку, площею 6.440 га, за кадастровим номером 1222985300:01:003:0650, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 грудня 2002 року;
- земельну ділянку, площею 1.000 га, за кадастровим номером 1222985300:01:001:0607, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мозолевської сільської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 червня 2006 року;
у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал