Дата документу 25.06.2026 Справа № 334/8386/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/8386/25  Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1358/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Беклеміщева Олега Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Беклеміщева О.В. звернувся до суду із позовом до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03.07.2023 року о 16 годині 55 хвилин в місті Запоріжжі по вулиці Гребельній, 12 водій транспортного засобу Seat Ibiza номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 не витримав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом BMW 1201 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду.

Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження чим було завдано матеріальної шкоди. Зокрема, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль BMW 1201, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . 

08 серпня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя розглянув матеріали справи №334/5718/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За результатом розгляду матеріалів суд виніс постанову, якою визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн в дохід держави. 

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Seat Ibiza номерний НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «ОРАНТА».

10.07.2023 року ПАТ НАСК "ОРАНТА" було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу BMW 1201, реєстраційний номер НОМЕР_2 та складено протокол. 

01.08.2023 року було складено додаток до первинного протоколу огляду транспортного засобу.

30.09.2023 року фахівцями ПАТ НАСК "ОРАНТА" було зроблено розрахунок страхового відшкодування. При розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведених вищевказаних оглядів, а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року.

Згідно зазначеного розрахунку вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу склала 110 146,66 грн, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 48 263,86 грн.

Згідно зі страховим актом № ОЦВ-23-08-94223/1 ПАТ НАСК "ОРАНТА" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 42 633,13 грн (48263,86 грн - 5630, 73 грн ПДВ). 
09.10.2023 з транспортно-товарознавчого року судовим експертом Булейко О.А. було складено висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку 09/10.

Згідно вищевказаного висновку експерта вартість матеріального збитку заподіяного мені внаслідок ДТП в цінах станом на час звернення з урахуванням фізичного зносу автомобіля склала 121 474,27 грн ( без ПДВ).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_4 від 11.06.2025 року клієнтом ОСОБА_3 в період з 17.08.2023 року по 09.10.2023 року, згідно наряд замовлення №19959 було сплачено 117 114,00 грн за ремонт автомобіля BMW 1201, державний номер НОМЕР_4 .

Отже, позивач надав ПАТ НАСК "ОРАНТА" висновок експерта матеріального дослідження щодо визначення вартості страхового збитку від 09.10.2023 року № 09/10 і попросив зробити доплату відшкодування. 

ПАТ НАСК "ОРАНТА" відмовило в проханні позивача, так як не вбачало підстав для доплати в заявленому розмірі. 

Натомість ПАТ НАСК “ОРАНТА" замовило звіт № 29-D/14/52 від 02.02.2024 року відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу BMW 1201, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП, з урахуванням фізичного зносу склав 83 861,95 грн (з ПДВ). 
Після цього ПАТ НАСК "ОРАНТА" на рахунок позивача здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 30 928,75 грн (без ПДВ) (83861,95 грн - 10300,07 грн (ПДВ) — 42633,13 грн (сума попередньо сплаченого страхового відшкодування).

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 43552,12 грн у якості відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також стягнути 1211,20 грн судового збору за подачу позовної заяви, 4000,00 грн витрат на залучення експерта, 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року у задоволені позову відмовлено. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Беклеміщева Олега Вікторовича подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В узагальнених доводах апеляційної скарги зазначає, що ліміт страхового відшкодування становить 160 000,00 грн, натомість сплачені суми у 42 633,13 грн та 30 928,75 грн не перевищують здійснені в його межах, а тому немає підстав вважати, що відповідач у повному обсязі виконав свій обов`язок враховуючи, що позивач із розміром збитків не погодився та замовив власне дослідження. Висновок судового експерта Булейко О.А. відповідно до якого сума матеріального збитку складає з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей 121474,27 грн також розрахована в межах ліміту страхового відшкодування, а тому немає підстави покладати обов`язок з відшкодування цієї суми з ОСОБА_2 і визнавати ПАТ НАСК "ОРАНТА" неналежним відповідачем у справі. Вказує, що саме висновок судового експерта є належним доказом понесених збитків. Апелянт вказує, що суд не звернув уваги та не надав належну оцінку наряду-замовленню № 19959 відповідно до якого фактичні витрати на ремонт автомобіля склали 117 114,00 грн, саме різницю між вже здійсненими виплатами та витратами на ремонт позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Національна Акціонерна страхова компанія « Орбіта» – Стрельбицький П.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 43552,12 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що наявність у позивача наряду-замовлення на суму 117114,00 грн свідчить про його фактичні витрати, проте право на їх повне відшкодування (понад страхову виплату) має реалізовуватися шляхом пред`явлення вимог до безпосереднього винуватця події — ОСОБА_2 , який у даному процесі статусу відповідача не має, натоміть ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем у межах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплативши страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що 03.07.2023 року о 16 годині 55 хвилин в місті Запоріжжі по вулиці Гребельній, 12 водій транспортного засобу Seat Ibiza номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 . не витримав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом BMW 1201 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду.

Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження чим було завдано матеріальної шкоди. Зокрема, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль BMW 1201, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . 

08 серпня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя розглянув матеріали справи №334/5718/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

За результатом розгляду матеріалів суд виніс постанову, якою визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн в дохід держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт вини ОСОБА_2 у заподіянні шкоди майну позивача є доведеним і не підлягає повторному доказуванню.

Цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору № 213662692 від 10.032023 року ліміт страхового відшкодування за пошкодження майна складає 160 000 грн. Відповідач визнав вказану подію страховим випадком та виконав свої зобов`язання, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснивши виплату страхового відшкодування позивачу двома частинами: Згідно зі страховим актом № ОЦВ-23-08-94223/1 у сумі 42633,13 грн, на підставі додаткового звіту № 29-D/14/52 від 02.02.2024 доплату у сумі 30928,75 грн Загальний розмір виплаченого відшкодування склав 73 561,88 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаною сумою, надав суду висновок експерта № 09/10 від 09.10.2023, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 121 474,27 грн (без ПДВ), а також наряд-замовлення №19959 від 06.10.2023 на суму 117 114,00 грн як доказ фактичних витрат на ремонт. На цій підставі позивач просить стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» різницю у розмірі 43 552,12 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно із положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт і обставини ДТП, настання страхового випадку, а також, що цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована полісом страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором страхування 213662692 від 10.03.2023 року ліміт страхового відшкодування за пошкодження майна складає 160000 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно зі страховим актом № ОЦВ-23-08-94223/1 13.10.2023 року, відповідно до поданої заяви від 18.09.2023 року про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 42633,13 грн (а.с.25-30).

Позивач із вказаною сумою не погодився, 26.07.2023 року замовив висновок судового експерта, який було складено 09.10.2023 року № 09/10, та згідно з яким вартість матеріального збитку становить 121 474,27 грн (без ПДВ).

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» замовлено звіт у суб`єкта оціночної діяльності, підготовленого ФОП ОСОБА_6 № 29-D/14/52 від 02.02.2024 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до якого сума відновлювального ремонту автомобіля склала 83 861,95 грн (з ПДВ) або 73561,88 грн (без ПДВ) (а.с.14-22).

На підставі вказаного звіту, відповідачем здійснено новий розрахунок від 08 лютого 2024 року та проведено доплату у сумі 30 928,75 грн (а.с.24).

Таким чином загальний розмір виплаченого відшкодування склав 73 561,88 грн.

Предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальних збитків що є різницею між розміром спричиненої шкоди та отриманою сумою страхового відшкодування, яку на думку позивача, повинен відшкодовувати відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в межах ліміту страхового відшкодування, що становить 160000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що дана вимога пред`явлена до неналежного відповідача. 

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком.

Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці неодноразово зазначала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14.12.2021р. у справі № 147/66/17).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961 у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Таким чином, ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що існують підстави для покладення обов`язку з відшкодування підтвердженої матеріальної шкоди в межах ліміту (160 000,00 грн) саме на ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Суд першої інстанції не врахував, що позивач із розміром відшкодування не погодився, заявив вимоги щодо стягнення збитків, розмір яких знаходиться в межах страхового ліміту, тому суд першої інстанції помилково вказав на неналежність відповідача у цих обставинах.

Отже, прийшовши до висновку, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є належним відповідачем у цій справі слід встановити розмір спричиненої матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована у даному деліктному зобов`язанні.

Так, при визначенні розміру спричиненої матеріальної шкоди судом першої інстанції досліджувались: звіт суб`єкта оціночної діяльності, підготовлений ФОП ОСОБА_6 № 29-D/14/52 від 02.02.2024 та висновок судового експерта № 09/10 від 09.10.2023 року.

Надавши оцінку цим доказам, суд першої інстанції прийняв за основу, як доказ розміру заподіяної матеріальної шкоди саме звіт суб`єкта оціночної діяльності, підготовлений ФОП ОСОБА_6 № 29-D/14/52 від 02.02.2024 вказавши, що даний звіт було виконано на дату страхового випадку, що відповідає вимогам Методики оцінки.

Визнаючи висновок судового експерта № 09/10 від 09.10.2023, суд у своєму рішенні вказав, що даний висновок містить розрахунок збитків станом на дату проведення висновку (тобто через 3 місяці після настання ДТП), що суперечить п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена судом першої інстанції, то суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що Наряд-замовлення від 06.10.2023, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.70) містить саме перелік виконаних робіт. Факт сплати з надані послуги з ремонту підтверджені також довідкою ФОП ОСОБА_4 від 11.06.2025 року, відповідно до якої клієнтом ОСОБА_3 в період з 17.08.2023 року по 09.10.2023 року, згідно наряд замовлення № 19959 було сплачено 117114,00 грн за ремонт автомобіля BMW 120I, державний номер НОМЕР_4 . Сплата у повному обсязі за виконані роботи також підтверджується наданими до матеріалів справи копіями квитанцій (а.с.32-34).

Таким чином, на переконання колегії суддів, пошкоджений автомобіль був відремонтований не пізніше ніж 06.10.2023 року, що підтверджується наданим переліком виконаних робіт та фактом повної сплати за послуги. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, на дату підготовки Звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 № 29-D/14/52, складеного 02.02.2024 року, тобто після проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу, а тому безпосередній огляд пошкоджень оцінювачем не був можливий.

З огляду на зазначене, невиконання судом першої інстанції обов`язку щодо надання оцінки всім доказам у їх сукупності, призвело до передчасного висновку про повне виконання страховиком своїх зобов`язань та безпідставного ігнорування інших доказів, що підтверджують інший розмір матеріального збитку. 

Висновок судового експерта Булейка О.В. № 09/10 від 09.10.2023 року хоча і складений на 09 жовтня 2023 року, проте містить детальний розрахунок розміру матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Крім того, складений експертом, який здійснив безпосередній огляд транспортного засобу, що відповідає загальним вимогам Методики щодо дослідження об`єкта оцінки та забезпечує більш високий рівень достовірності встановлених пошкоджень у порівнянні з дослідженнями, проведеними виключно на підставі фотоматеріалів чи вторинних документів, а також складений судовим експертом, який має відповідну ліцензію, стаж і досвід роботи, та був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Колегія також наголошує, що за висновком № 09/10 від 09.10.2023 року розмір матеріального збитку становить 121474,27 грн, що є більш наближеним до розміру фактичних витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу (117114,00 грн). 

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені докази у своїй сукупності свідчать про наявність у позивача невідшкодованої частини шкоди, оскільки відповідачем ПАТ НАСК «ОРАНТА» була здійснена страхова виплата позивачу не в повному розмірі, тому сума недоплаченого страхового відшкодування, що становить різницю між фактично сплаченою сумою за відновлювальний ремонт та вже сплаченим страховим відшкодуванням (117114,00 грн - 73561,88 грн) = 43552,12 грн, підлягає стягненню саме з відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА», оскільки знаходиться в межах ліміту страховика ( 160000 грн).

Отже, заявлена в позові до стягнення сума у розмірі 43552, 12 грн, з урахуванням раніше виплачених сум ( 73561.88 грн), не вийшли за межі ліміту відповідальності ПАТ НАСК « Оранта».

Пояснення, які відповідач надає щодо неврахування судовим експертом ОСОБА_7 коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки з розрахунків вбачається, що такий коефіцієнт було застосовано, що становить на день ДТП 0,7 ( 70%). Експерт у висновку вказав, що у відповідності до п. 5.7.10 Методики визначення обсягу ремонтних впливів при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, зареєстрована 12.09.2014 року № 11003137 для КТЗ строк експлуатації яких перевищує 12 років, ЕЗ приймається рівним 0.7

Суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав належної оцінки доказам у справі, не згадав про страховий поліс і не вказав, яка саме страхова сума була вказана в ньому, попри це суд зробив помилковий висновок, що існують витрати, які не покриваються страховим відшкодуванням і вони покладаються на особу, яка винна у скоєні ДТП, а не на страхову компанію.

З урахуванням встановлених вище обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1211,20 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.1) та 1816,80 грн за розгляд справи в апеляційній інстанції (а.с. 96), що разом становить 3028,00 грн, та 4000 грн витрат на залучення експерта, які підтверджуються наданим висновком № 09/10 від 09.10.2023 року та копіями фіскальних чеків на суму 100,00 грн та 3900,00 грн (а.с.37).

Також згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

21 серпня 2024 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої допомоги згідно якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі за окремим дорученням клієнта. 

21 серпня 2025 року Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору № б/н від 21.08.2024 року виконавець Беклеміщев О.В. надав, а замовник ОСОБА_1 прийняв послуги на загальну суму 15000,00 грн (а.с. 40). Вказаний акт містить опис наданих послуг.

Квитанцією про отримання оплати по договору про надання правової допомоги від 21.08.2025 року підтверджується факт повної сплати за надані послуги. (а.с. 39).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі N 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі N 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі N 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Вбачається, що відповідачем не заявлено вимог про неспівмірність вказаних витрат позивача на правничу допомогу - складності справи, виконаній адвокатом роботі, витраченому ним часу на виконання робіт, обсягу наданих послуг, ціні позову та значенню справи для сторони.

Таким чином, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, відсутність клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 15000 грн відповідають співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Беклеміщева Олега Вікторовича – задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (код ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) майнову шкоду у сумі 43552,12 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»(код ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3028,00 грн, 4000,00 грн витрат на залучення експерта, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 25 червня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.