ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 612/805/25
Номер провадження 22-ц/818/2482/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року в складі судді Лобановської С.М. по справі № 612/805/25 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України.
Заява мотивована тим, що вона з квітня 2021 року по 20 лютого 2025 року проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання дітей вони не мали. Проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказала, що ОСОБА_2 12 червня 2024 року був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер в розташуванні підрозділу поблизу пункту Велика Чернеччина Сумського району Сумської області, про що вона отримала сповіщення про смерть (загибель) № 0501/15/1/33 з військової частини НОМЕР_1 та сповіщення сім`ї № 140 від 24 лютого 2025 року за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Актом проведення розслідування нещасного випадку (смерті) встановлено, що причина смерті військовослужбовця за призовом під час мобілізації стрільця - снайпера 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону солдата ОСОБА_2 є захворювання або травма, отримана ним раніше під час виконання обов`язків військової служби та захистом Батьківщини. Військовослужбовець ОСОБА_2 помер під час виконання обов`язків військової служби.
Зазначила, що факт її спільного проживання разом з ОСОБА_2 та ведення спільного побуту з квітня 2021 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується довідкою, виданою старостою Квітневого старостівського округу № 216 від 17 жовтня 2025 року, а також довідкою з АТ КБ «Приватбанк» щодо перерахування заробітної плати ОСОБА_2 на її рахунок. Крім того, їй нарахована депонована допомога на поховання ОСОБА_2 . Також факт спільного проживання можуть підтвердити свідки. 
Вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу необхідно їй для оформлення статусу як дружини загиблого.
Просила, з урахуванням наданих у судовому засіданні уточнень, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона проживала без реєстрації шлюбу однією сім`єю як чоловік та дружина в період з квітня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України надав до суду пояснення, в яких просив суд залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , оскільки у вказаній справі наявний спір про право.
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала без реєстрації шлюбу однією сім`єю як чоловік та дружина в період з квітня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 доведено факт спільного проживання з померлим ОСОБА_2 , наявність в їх відносинах ознак, що притаманні подружжю, а тому її заява підлягає задоволенню. Спір про право у даному разі відсутній.
На вказане судове рішення 19 січня 2026 року через систему «Електронний суд» Міністерство оборони України до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що від встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю залежить виникнення у заявниці права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та отримання одноразової грошової допомоги, тому Міністерство оборони України повністю заперечує проти заяви. ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достатніх доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 . У справі виник спір у сфері публічно-правових відносин, а отже, вона не підлягає вирішенню у порядку окремого провадження цивільного судочинства. Суд повинен врахувати правову мету звернення до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу заявниці. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. У заявниці фактично виник спір, зокрема, з органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу, і який заперечує проти такого факту, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 07 травня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
Представник заявниці адвокат Мамонов С.І., Міністерство оборони України та його представник ОСОБА_3 отримали в електронних кабінетах 05 березня 2026 року (а.с. 154-156).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7-8).
Сповіщенням про смерть (загибель) від 21 лютого 2025 року № 0501/15/1/33 з військової частини НОМЕР_1 сповіщено ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що її чоловік, стрілець - снайпер 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в розташуванні підрозділу поблизу пункту Велика Чернеччина Сумського району Сумської області. Причина смерті з`ясовується. Призваний на військову службу за призовом 12 червня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).
Сповіщенням сім`ї від 24 лютого 2025 року № 140 за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 сповіщено, що солдат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в розташуванні підрозділу поблизу пункту Велика Чернеччина Сумського району Сумської області (а.с. 10).
Причиною смерті ОСОБА_2 стала гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 350 від 21 лютого 2025 року (а.с. 7).
Актом проведення розслідування нещасного випадку (смерті) встановлено, що причина смерті військовослужбовця за призовом під час мобілізації стрільця - снайпера 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону солдата ОСОБА_2 є захворювання або травма, отримана ним раніше під час виконання обов`язків військової служби та захистом Батьківщини. Порушень посадовими особами військової частини будь-яких нормативно-правових актів, внаслідок яких трапився нещасний випадок, не виявлено. Військовослужбовець за призовом під час мобілізації стрілець - снайпер 1 штурмового відділення З штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону солдат ОСОБА_2 помер під час виконання обов`язків військової служби (а.с. 13-15).
Згідно довідки, виданої старостою Квітневого старостівського округу Близнюківської селищної ради Лозівського району № 216 від 17 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , і вели спільний побут з квітня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_2 ) (а.с. 29).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15 травня 2025 року № 5О5Е7С6ВTFU2OU4N за період з 01 липня 2024 року по 15 травня 2025 року вбачається перерахування грошових коштів ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 . Крім того, на рахунок ОСОБА_1 зарахована депонована допомога на поховання ОСОБА_2 (а.с. 17).
Також на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала фотографії (а.с. 20-21, 99-109).
З листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04 листопада 2025 року № 4614 вбачається, що до відділу не зверталися громадяни, які мають право або можуть мати право на отримання одноразової грошової допомоги стосовно померлого ОСОБА_2 (а.с. 52).
Лозівським ВДРАЦС у Лозівському районі Харківської області надано відповідь від 25 листопада 2025 року щодо наявності актового запису про смерть на ОСОБА_4 , складеного 02 серпня 1999 року, та відсутність актового запису про народження дітей, батьком яких записаний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 85-86). 
Згідно інформації, наданої до суду військовою частиною НОМЕР_1 від 29 листопада 2025 року, відсутнє розпорядження на випадок смерті військовослужбовця ОСОБА_2 . У доповіді по факту смерті військовослужбовця ОСОБА_2 та акті проведення розслідування нещасного випадку (смерті) ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_1 серед близьких родичів як цивільну дружину. Також серед близьких родичів зазначено сина ОСОБА_5 , 2007 року народження, дочку ОСОБА_5 , 2009 року народження, дочку ОСОБА_6 , 2011 року народження (а.с. 88-95).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно з 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та побут.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, з урахуванням досліджених судом доказів у їх сукупності, а саме довідки старости щодо місця проживання; сповіщень про смерть ОСОБА_2 , що надійшли ОСОБА_1 як дружині; даних про неї як дружину в акті розслідування смерті ОСОБА_2 ; даних про перерахунок ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 та допомоги на його поховання; показань свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2021 року до 20 лютого 2025 року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки та вели спільне господарство. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, надав належну правову оцінку поданим доказам спільного проживання заявниці разом із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, ведення спільного господарства, та з урахуванням принципу балансу вірогідностей дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення такого факту.
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що заявницею надано достатньо доказів, які у своїй сукупності підтверджують наявність між нею та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у заявлений період правовідносин, притаманних подружжю.
При цьому, встановлення вказаного факту не ґрунтується виключно на показаннях свідків, а спирається саме на сукупність доказів.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про відсутність доказів факту спільного проживання є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів, яким судом уже надано належну оцінку, та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Посилання Міністерства оборони України в апеляційній скарзі на наявність у даній справі спору про право, який має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів також відхиляє.
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 1 цієї статті).
ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства (частина 1статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
У частині 7 вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У цій справі заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду у порядку цивільного судочинства з метою встановлення в окремому провадженні факту, що має юридичне значення, а саме факту її проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції, та виснувала наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
Чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та статті 315 ЦПК України.
Серед іншого, у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду вказала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Відповідні висновки підтримані і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).
Отже, доводи апелянта про наявність публічно-правового спору та непідвідомчість справи цивільній юрисдикції є помилковими, з огляду на наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду.
Намір заявниці реалізувати гарантоване законом право на одноразову допомогу не трансформує провадження про встановлення юридичного факту у публічно-правовий спір і не виключає розгляду справи в порядку окремого провадження за правилами ЦПК України. Правова мета, задля якої заявниця ініціює встановлення судом факту, не може впливати на судову юрисдикцію та імперативно визначати вид судочинства, в якому такий факт підлягає розгляду.
Отже, на підставі належним чином оцінених доказів суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Оскільки апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук