ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2026 року справа №200/6770/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Пивовар І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у справі № 200/6770/25 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати незаконними дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком та скасувати рішення № 052630004788 від 08.08.2025 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати призначити пенсію за віком, із зарахуванням до загального стажу періоду роботи з 01.04.1992 по 13.11.1997, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а також період надання соціальної послуги по догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 01.08.2018 по 14.07.2020, з часу отримання права на пенсію за віком, тобто з 30.08.2025.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.08.2025 № 052630004788;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути повторно заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.08.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1992 по 13.11.1997 та з 01.08.2018 по 14.07.2020;
- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.04.1992 по 13.11.1997 згідно з трудовою книжкою від 13.07.1983 НОМЕР_2 , оскільки дата прийняття на роботу написана іншим чорнилом та відсутня підстава наказу та дата про звільнення з роботи. Відтак, трудова книжка заповнена з порушенням вимог чинного законодавства. 
Також, не зараховано період отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за особою з інвалідністю першої групи з 01.08.2018 по 14.07.2020 згідно з довідками від 09.04.2025 вих 0.22509/1305/25 та від 18.04.2025 вих 0.22509/1437/25, виданих Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
У зв`язку із зазначеним, управлінням прийнято рішення від 08.08.2025 №052630004788 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач звернувся 01.08.2025 через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши до заяви військовий квиток, диплом, довідку про період отримання компенсації, довідку про отримання допомоги, довідку про період роботи, трудову книжку, паспорт, код.
Заяву позивача за принципом екстериторіальності опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішенням якого від 08.08.2025 №052630004788 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
В рішенні зазначено, що згідно зі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особа має право на призначення пенсії після досягнення 60- річного віку та за наявності стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 не менше 32 років.
На підставі доданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача становить 28 років 6 місяців 20 днів та є недостатнім для призначення пенсії за віком. 
Цим спірним рішенням до загального страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 01.04.1992 по 13.11.1997 згідно з трудовою книжкою від 13.07.1983 серії НОМЕР_3 , оскільки дата прийняття на роботу написана іншим чорнилом та не зазначено підстави внесення запису про звільнення. 
Крім цього, до стажу не зараховано період отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за собою з інвалідністю першої групи з 01.08.2018 по 14.07.2020 згідно з довідками від 09.04.2025 № 0.22509/1305/25 та від 18.04.2025 вих. № 0.22506/1437/25, виданими Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 . Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років.
За ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з пунктом 9 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. 
За статтею 14 Закон № 1058 страхувальником щодо осіб зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію. 
Відповідно до статті 41 Закону №1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 (втратив чинність 25.09.2020 у зв`язку із прийняттям постанова Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII, що діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання. 
За ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У періоді оформлення записів трудової книжки позивача про роботу з 01.04.1992 по 13.11.1997 діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Згідно з пунктом 1.1 Інструкцій № 162 та Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції №162 та Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162, пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про винагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Згідно з п.2.13 Інструкції № 162 та п. 2.14. Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: “Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій" 
Підпунктом 2.26 Інструкції № 162 та Інструкції № 58 встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесений запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
За підпунктом 4.1. Інструкції № 162 та Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить записи про роботу позивача у Дружківському міському вузлу зв`язку:
- 01.04.1992 прийнято на роботу прибиральником території, наказ від 01.04.1992 № 61-к (запис № 11);
- 01.07.1992 переведений електромонтером 3 розряду на 0,5 ставки, наказ від 14.07.1992 № 164-К (запис № 12), 
- 17.02.1993 переведений електромонтером 5 розряду, наказ від 16.02.1993 № 22-к (запис № 13), 
- 01.09.1993 Дружківський міський вузол зв`язку перейменовано у Дружківську філію зв`язку Донецького обласного підприємства зв`язку, наказ від 27.07.1993 № 125 (запис 14);
- 31.08.1994 Дружківський міський вузол зв`язку реорганізовано та створено Дружківський вузол електрозв`язку, наказ від 29.06.1994 № 161 (запис № 15);
- 01.12.1996 Дружківський вузол електрозв`язку реорганізовано в Дружківський ТВЕЗ та передано до Донецького ОУЕЗ “Донзахідтелеком”, наказ від 30.08.1996 № 184 (запис № 16)
- 13.11.1997 звільнено за скороченням штату (запис № 17). Запис № 17 про звільнення засвідчений начальником відділу кадрів та печаткою підприємства.
Надаючи правову оцінку правомірності незарахування періоду роботи позивача з 01.04.1992 по 13.11.1997 до стажу, суд, на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, згідно з якими певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлюють недійсності трудової книжки, не призводять до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи позивача.
Суд враховує, що виявлені відповідачем недоліки оформлення запису про прийняття на роботу – напис іншим чорнилом дати прийняття на роботу та незазначення у графі 4 підстави внесення запису 17 про звільнення, не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного стажу, оскільки не спростовує факту зайнятості позивача, наявні у трудовій книжці записи №№ 11-17 про роботу в період з 01.04.1992 по 13.11.1997 є послідовними та взаємопов`язаними, не містять розбіжностей чи суперечностей. 
За таких обставин, пенсійний орган, не здійснюючи, наданих йому ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, повноважень вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб документів для перевірки обґрунтованості та достовірності відомостей трудової книжки, фактично переклав юридичну відповідальність за оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому зазначена відмова у врахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача не може вважатися обґрунтованою, добросовісною та розсудливою.
Отже, період роботи позивача з 01.04.1992 по 13.11.1997 підлягає зарахуванню до страхового стажу на підставі відомостей трудової книжки. 
Щодо періоду надання позивачем соціальної послуги по догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 01.08.2018 по 14.07.2020, суд зазначає наступне. 
Питання обчислення страхового стажу, визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню встановлені Законом №1058-IV, відповідно до якого визначальним у вирішенні питання обчислення страхового стажу визначено сплату страхових внесків. 
За ст. 11 Закону № 1058 непрацююча працездатна особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду та отримує відповідну компенсацію, вважається застрахованою особою.
Згідно зі статтею 14 цього ж Закону, страхувальником є орган, що виплачує допомогу, надбавку чи компенсацію за догляд. Саме він сплачує єдиний внесок та подає звітність до Реєстру застрахованих осіб.
Отже, період догляду зараховується до страхового стажу за умови, що особа: є працездатною (не досягла пенсійного віку та не має інвалідності); не працює у цей період та отримує допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства (зокрема допомогу на догляд за особою з інвалідністю з дитинства чи дитиною з інвалідністю до 18 років, державну соціальну допомогу на догляд, компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі).
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу призначено допомогу на догляд за особою з інвалідністю 1 групи.
Згідно з наданими Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради довідкою від 09.04.2025 № 0.22509/1305/25 та листом від 26.08.2025 № 0.22509/3018/25 відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 558 від 29.04.2004 позивач перебував на обліку в управлінні в період з 01.08.2018 по 14.07.2020 та отримував компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги по догляду за особою з інвалідністю 1 групи на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В листі Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 26.08.2025 № 0.22509/3018/25 зазначено, що зміни щодо нарахування єдиного внеску за період отримання позивачем компенсації будуть відображені у звіті за серпень 2025 року, що надається до Пенсійного фонду України до 20.09.2025.
За таких обставин суд зазначає, що отримання позивачем допомоги по здійсненню догляду за особою з інвалідністю І групи свідчить про те, що він відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону №1058 та підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надавала соціальні послуги.
При цьому, невиконання уповноваженим органом, в цьому випадку органу, що виплачував позивачу компенсацію, покладеного на нього обов`язку нарахувати та сплатити страховий внесок не є підставою для незарахування до страхового стажу періоду надання соціальних послуг особі з інвалідністю, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.
Відсутність відомостей про сплату страхових внесків, за встановлення наявності підстав для їх сплати, не може позбавляти особу права на зарахування стажу, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Отже, відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи позивача період здійснення ним догляду за особою з інвалідністю 1 групи та отримання компенсації за надання соціальних послуг по догляду за особою з інвалідністю 1 групи в період з 01.08.2018 по 14.07.2020.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.08.2025 № 052630004788;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути повторно заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.08.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1992 по 13.11.1997 та з 01.08.2018 по 14.07.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у справі № 200/6770/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 27 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Пивовар