Єдиний унікальний номер 719/76/26
Номер провадження 2/719/72/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року           м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:
судді Цицак В.Л.,
за участю секретаря Тартус І.М.,
представника позивача Бацей Т.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новодністровськ, Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», за підписом представника Бацей Тетяни Миколаївни, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2026 року в суд засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за підписом представника Бацей Т.М., до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 91606,76 грн. та судових витрат в розмірі 2662,40 грн., яка сформована в системі «Електронний суд» 03 лютого 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29 березня 2012 року підписав Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, після підписання якої отримав повний спектр банківських послуг: отримав та використовував платіжні картки, відкривав рахунки. Надалі, 13 серпня 2021 року між сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, а 25 квітня 2023 року - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Анкету-опитувальник. Відтак, вважає, що відповідно до ст. 634 ЦК України між сторонами укладено Договір банківського рахунку, протягом якого ОСОБА_1 використовував кредитні картки «Універсальна». Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, натомість у ОСОБА_1 з 09 грудня 2023 року на карті почала формуватися заборгованість, яку відповідач вчасно не повернув, проценти за користування кредитним лімітом не сплатив, оскільки заперечує фінансові транзакції за 09 грудня 2023 року по карті на суму 71932,50 грн. Вважає, що оскільки всі операції 09 грудня 2023 року були здійснені через додаток Приват24 внаслідок розголошення ОСОБА_1 конфіденційних даних після телефонного контакту із шахраями, то саме Клієнт Банку несе ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за такі операції. 
З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг, яка станом на 25 грудня 2025 року становить 91606,76 грн. і складається з заборгованості по тілу кредиту 74655,27 грн. та заборгованості за відсотками 16951,49 грн., а також судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 10.02.2026р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 05 березня 2026 року о 10 год. 00 хв., яке неодноразово відкладалось, зокрема, останній раз на 10 червня 2026 року о 16 год. 00 хв.
20 березня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшов відзив, за підписом представника відповідача ОСОБА_2 (а.с. 148-152). 
В обґрунтування відзиву зазначає, що 09 грудня 2024 року без відома та згоди відповідача мало місце незаконне укладення спірного договору кредиту, а надалі - переказ коштів невстановленими особами з карткового рахунку № НОМЕР_1 Клієнта на ім`я ОСОБА_3 (картка « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») на загальну суму 74722,77 грн. Дані обставини мали місце через шахрайські дії невідомих осіб, які використали для цього мережу оператора «Київстар», діючи від імені ОСОБА_1 , без його згоди і участі, використовуючи фінансовий номер та персональні дані, що містилися в додатку Приват24, збільшували кредитний ліміт, оформляли кредитні зобов`язання та переказували кошти третім особам. Наголошує, що ОСОБА_1 невідкладно звернувся у Банк із вимогою заблокувати банківські рахунки; подав заяву про вчинення злочину за ч. 4 ст. 190 КК України, по якій досудове розслідування триває. З огляду на наведене, стверджує, що відповідач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, а Банк не довів, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню інформації, яка надає доступ до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, що дала змогу ініціювати платіжні операції 09 грудня 2024 року. Оскільки відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та перерахунок коштів, то відсутні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, які можуть стягуватися лише за умови користування кредитними коштами, а тому просить в задоволенні позову відмовити.
Окрім того, в цей же день засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, за підписом представника відповідача ОСОБА_2 (а.с. 138-147).
06 квітня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшло заперечення на відзив, за підписом представника позивача Бацей Т.М. (а.с. 164-169).
В обґрунтування заперечень зазначає, що неправомірних дій чи бездіяльності Банку, як сторони договору, на проведення операцій за 09.12.2023р. на час розгляду даного позову не встановлено, адже платежі проводилися з автентифікацію платіжного засобу і його держателя, а тому здійснене Банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним і виключає відповідальність Банку згідно з умовами договору та вимогами законодавства. Банк не має можливості впливати на дії клієнтів із розголошення ними даних, які в майбутньому можуть бути використані з метою отримання доступу до рахунків за допомогою дистанційних платіжних застосунків, а тому при введені правильної облікової інформації підстав для відмови Банком у здійсненні транзакцій за допомогою платіжних карток відповідача не було. Наголошують, що вхід до сервісу Приват24 був здійснений з коректним введенням логіну та паролю входу, фінансовий номер телефону знаходився у відповідача, а тому ОСОБА_1 несе відповідальність за спірні транзакції. Зауважує, що наявність кримінального провадження не свідчить про вчинення злочину щодо відповідача і не може бути підставою для звільнення від обов`язку належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.
Також, 06 квітня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшло клопотання про виклик і допит свідка, за підписом представника позивача Бацей Т.М. (а.с. 170-173), у якому представник для повного встановлення обставин справи просить викликати та допитати у якості свідка відповідача ОСОБА_1 
07 квітня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшли заперечення, за підписом представника відповідача ОСОБА_2 (а.с. 177-180).
В обґрунтування заперечень зазначає, що жодних договорів із позивачем, у тому числі кредитних, відповідач не укладав та жодними коштами, наданими на підставі вказаного позивачем кредитного договору, не користувався. Оспорювані правочини та реєстрація в інформаційних системах відбулися без волевиявлення відповідача внаслідок несанкціонованого втручання третіх осіб. Натомість відповідач з метою запобігання подальшим шахрайським діям 09 грудня 2024 року невідкладно звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою терміново заблокувати банківські рахунки та в цей же день подав заяву до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої відкрито кримінальне провадження №12023262140000370 за ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває, а відповідач має статус потерпілого. Наведені обставини, на думку представника, беззаперечно доводять, що відповідач повністю втратив контроль над своїм фінансовим номером телефону, акаунтом у додатку «Приват24» та платіжними інструментами о 17:30 год. 09 грудня 2024 року. Наголошує, що Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій, що узгоджується із усталеною судовою практикою та правовими позиціями Верховного Суду. Оскільки позивачем не доведено фактів порушення відповідачем правил користування платіжними інструментами, а ризик збитків від несанкціонованих операцій у разі неналежного інформування покладається на банк, на підставі наявних у справі доказів просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
04 травня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшли додаткові пояснення у справі, за підписом представника позивача Бацей Т.М. (а.с. 202-206), у яких зазначає, що ситуація, коли дата здійснення операції (транзакції) не збігається з датою фактичного списання коштів з рахунку (відображення у банківській виписці), є стандартною банківською практикою, особливо при здійсненні переказів на рахунки в інших фінансових установах. Будь-яка операція з використанням електронного платіжного засобу складається з двох основних етапів, які рознесені у часі: ініціювання (авторизація) та безпосереднє проведення розрахунків (кліринг). Саме тому в банківській виписці відображаються дві різні дати: дата ініціювання платежу клієнтом та дата остаточних взаєморозрахунків між банками. Зазначений механізм регламентований чинним законодавством України та правилами міжнародних платіжних систем. Зупинити або скасувати транзакцію після її авторизації у більшості випадків технічно та юридично неможливо. Відповідно до норм Закону України «Про платіжні послуги» платіж вважається ініційованим і невідкличним з моменту, коли користувач підтвердив операцію шляхом введення PIN-коду, одноразового пароля з SMS або біометричної ідентифікації (Face ID / Touch ID).
11 травня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшли додаткові пояснення у справі, за підписом представника позивача Бацей Т.М. , щодо здійснених 09 грудня 2023 року операцій (а.с. 207-209).
21 травня 2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшло клопотання про долучення доказів, за підписом представника відповідача ОСОБА_2 (а.с.233-236).
Під час розгляду справи по суті представник позивача Бацей Т.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просила задовольнити. Зазначила, що недбалість та безпечність відповідача спричинила розголошення останнім конфіденційних даних, які були достатніми для здійснення шахраями самостійного входу у Приват24 Клієнта і подальшого переказу коштів третім особам, а тому саме ОСОБА_1 несе подальший ризик збитків та має обов`язок погасити кредитну заборгованість. Наголосила, що ОСОБА_1 звернувся до Банку після ініціювання (авторизації) платежів за номером 3700, однак зупинити чи скасувати такі операції на той час уже технічно та юридично було неможливо; інших звернень від Клієнта до Банку у цей день зафіксовано не було.
У судових засіданнях, зокрема, 04 травня 2026 року та 10 червня 2026 року відповідач ОСОБА_1 повідомив, що є давнім володільцем картки АТ КБ «ПриватБанк», яку першочергово отримав за місцем роботи і використовував в особистих цілях, однак станом на 09 грудня 2023 року жодних заборгованостей по кредиту не мав. Повідомив, що на момент розгляду справи перебуває у вкрай тяжкому психоемоційному стані, зумовленому нещодавньою смертю дружини та доньки, та скрутному матеріальному становищі внаслідок шахрайських дій. В сукупності усі ці обставини суттєво підірвали його здоров`я та фінансову стабільність.
Надавши згоду на допит в якості свідка, показав, що 09 грудня 2023 року йому зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником Банку та повідомила його про вчинення шахрайських дій із коштами на його кредитній картці. В ході спілкування із кількома невідомими особами, які телефонували із різних номерів та представлялися працівниками Банку, йому пояснили про необхідність переказу коштів на інші банківські рахунки задля їх збереження. Зазначив, що у зв`язку із спливом значного часу не може в повній мірі пригадати зміст усіх телефонних розмов та послідовність дій. Однак, наполягає, що нікому не повідомляв номер своєї банківської карти, ПІН-код, СVV карти, логін та пароль в додатку Приват24, а невідомі йому особи-працівники Банку самостійно знали інформацію про номер його банківської карти та останні операції за такою. Підтвердив, що не втрачав доступу до фінансового номера телефону та отримував на такий смс-повідомлення із кодами, однак не пригадує чи вводив коди в мобільному додатку особисто, чи повідомляв такі працівникам Банку. Проте, стверджує, що кожного разу уточняв у працівників Банку за номером 3700 інформацію про здійснені по рахунку операції та їх доцільність. Надалі, намагаючись протидіяти правопорушенню, зателефонував на гарячу лінію 3700 із вимогою заблокувати банківські рахунки, а також за рекомендацією працівника Банку звернувся у поліцію. На даний час досудове розслідування триває, від поліції нової інформації не отримував, а його звернення до АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі щодо зупинення нарахування відсотків, залишені Банком без реагування
Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечила та просила у задоволенні такого відмовити, оскільки власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме Банк повинен довести, що вчинення відповідачем дій чи бездіяльності сприяло втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, що є підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності.
Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 29 березня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 29-30), після чого став клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». 
За змістом Анкети-заяви своїм підписом у заяві Клієнт підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua складає Договір про надання банківських послуг.
23 жовтня 2012 року Банк здійснив операцію «старт карткового рахунку» картка «Універсальна» № НОМЕР_2 із строком дії до 06/16 та встановленим кредитним лімітом в розмірі 4400,00 грн., що підтверджується довідками №0000005076666907 від 23.12.2025р. про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, №0000005076659004 від 23.12.2025р. про видані кредитні картки (а.с. 70, 87).
Надалі, 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с. 92-96), а 25 квітня 2023 року - Анкету-Опитувальник клієнта - фізичної особи (а.с.15-16) та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17-28). 
Підписанням 25 квітня 2023 року Заяви на підставі ст. 634 ЦК України ОСОБА_1 приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язувався їх належним чином виконувати.
Так ОСОБА_1 свої підписом погодив наступні умови кредитування: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200000,00 грн.; тип кредитної картки - картка «Універсальна», строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією (п. 9.2 договору), процентна ставка, відсотків річних - 42,00 % (п. 9.3. договору), кількість та розмір платежів, періодичність внесення, повернення кредиту, зокрема, шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 9.4); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,00 % (п. 9.5), тощо.
25 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_1 отримав платіжний інструмент - кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 із строком дії до 02/27 (а.с. 38) та встановленим кредитним лімітом 37000, 00 грн., що також підтверджується довідками №0000005076666907 від 23.12.2025р. про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, №0000005076659004 від 23.12.2025р. про видані кредитні картки (а.с. 70, 87).
Загалом у період з жовтня 2012 року по грудень 2023 року ОСОБА_1 неодноразово здійснювався перевипуск банківських карт «Універсальна» та змінювався кредитний ліміт (а.с. 70,87).
Із виписки за договором №б/н за період з 01.01.1999-22.12.2025 (а.с. 71-86) вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитну карту «Універсальна» з 24 жовтня 2012 року та станом на 07 грудня 2023 року заборгованості по кредиту не мав.
09 грудня 2023 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 відбулося збільшення кредитного ліміту до 75000, 00 грн. (а.с. 87) та проведено три операції (а.с. 71-86, 90):
- 09/12/2023 17:58:18 10/12/2023 P32 F DB -25,875.00 UAH -25,000.00 -875.00 -25,696.25263274 4829 MONO011J UKR P 32 MONO*ОСОБА_7, KYIV
- 09/12/2023 18:01:46 10/12/2023 P32 F DB -21,735.00 UAH -21,000.00 -735.00 -47,431.25299278 4829 MONO011J UKR P 32 MONO*ОСОБА_7, KYIV
- 09/12/2023 18:05:55 10/12/2023 P32 F DB -24,322.50 UAH -23,500.00 -822.50 -71,753.75377282 4829 MONO011J UKR P 32 MONO*ОСОБА_7, KYIV.
Окрім того, 09/12/2023 17:22:16 також була спроба здійснити операцію на 74, 50 доларів США (2790, 26 грн.), однак, згадана операція була не підтверджена Клієнтом Банку і не проведена Банком (а.с. 71-86, 90).
Відповідно до п. 2.1.4.5.1., 2.1.4.5.2. витягу з Умов і правил надання банківських послуг (надалі - УіП) (а.с. 39) Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.
Згідно з 1.1.10.10.1.-1.1.10.10.3. УіП Клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням Платіжного інструменту; за всі платіжні операції (в тому числі операції у сфері електронної комерції та інші), що здійснюються з Платіжними картками, у тому числі наданими Банком його Довіреним особам. У разі, якщо Клієнт дає згоду на проведення платіжних операцій з Платіжними картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі; за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою. 
При цьому, пунктом 1.1.10.10.9. УіП передбачено, що Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних.
З дослідженого аудіозапису двох розмов позивача з працівником АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 96а) встановлено, що 09 грудня 2023 року о 18:24:58 та 09 грудня 2023 року о 18:34:10, тобто через 20 хвилин після списання коштів, ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію цілодобової підтримки клієнтів ПриватБанку за номером 3700.
У телефонній розмові за номером 3700 (файл «ОСОБА_1 2» тривалістю 08 хв. 56 сек.) відповідач повідомив працівника Банку про необхідність блокування кредитної карти у зв`язку із шахрайським списанням коштів із такої. Під час спілкування уточнив, що спочатку отримав телефонний дзвінок від працівника Банку для підтвердження операції з переказу коштів на суму 77 грн., однак, таку операцію не підтвердив, оскільки її не ініціював (01 хв. 35 сек. - 01 хв. 58 сек.). Розповів, що надалі спілкування велося із невідомими особами, які представились працівниками АТ КБ «ПриватБанк», за різними номерами телефону та в додатку «Viber» (02 хв. 14 ск-02 хв. 19 сек.; 03 хв. 07 сек. - 03 хв. 40 сек.; 04 хв. 20 сек. - 04 хв. 54 сек.). Під час спілкування ОСОБА_1 отримував смс-повідомлення із кодами, які підтверджував невідомим йому працівникам Банку.
У телефонній розмові за номером 3700 (файл «ОСОБА_1 1» тривалістю 19 хв. 10 сек.) відповідач продовжив спілкування із працівником Банку і повідомив 5 телефонних номерів, з яких отримав дзвінки від невідомих осіб, зокрема:
- 068-967-38-12, який використовувався невідомими під час надіслання ОСОБА_1 у додаток «Viber» посилання на невстановлений сайт та під час підтвердження ОСОБА_1 кодів, отриманих у смс-повідомленнях (00 хв. 20 сек. - 01 хв. 18 сек.); номер не належить АТ КБ «ПриватБанк»;
- 067-553-06-32 номер належить АТ КБ «ПриватБанк»;
- 094-559-75-31 номер не належить АТ КБ «ПриватБанк»;
- 056-733-91-29 номер не належить АТ КБ «ПриватБанк»;
- 094-559-76-23 номер не належить АТ КБ «ПриватБанк».
Також було уточнено, що перший дзвінок надійшов від невідомої особи для підтвердження операції з переказу коштів (74 долари США), яку ОСОБА_1 не підтвердив (06 хв. 45 сек. - 07 хв. 30 сек.); в подальшому із інших номерів надходили дзвінки та посилання у додаток «Viber» під приводом необхідності переказу коштів на іншу кредитну карту. В ході розмови оператор банку повідомив ОСОБА_1 які із телефонних номерів не належать АТ КБ «ПриватБанк» та наголосив на необхідності звернутися до поліції (кіберполіції) та будь-якого відділення банку для перевипуску картки, повідомив про доцільність зміни паролів до карт та для входу у додаток «Приват24».
09 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 10 грудня 2023 року було внесено відомості до ЄРДР за №12023262140000370 про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин згідно з витягом із ЄРДР: 09 грудня 2023 року невстановлена особа, яка представилася працівником АТ КБ «ПриватБанк», під приводом припинення шахрайських дій відносно рахунків заявника шляхом обману, зловживаючи довірою, дізналася коди, які приходили заявнику в смс, та в подальшому з банківської картки, емітованої АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить останньому, перерахувала грошові кошти в сумі 50700,00 грн. на невідомий ОСОБА_1 рахунок (а.с. 91, 140).
В ході досудового розслідування було постановлено ухвалу від 16.02.2024р. по справі № 722/326/24 про тимчасовий доступ (а.с. 13-14), в описово-мотивувальній частині якої, зокрема, зазначено, що «допитаний у якості потерпілого ОСОБА_1 повідомив, що 09.12.2023р. близько 18.30 год. йому зателефонував невідомий номер телефону НОМЕР_3 , де в ході телефонної розмови невідомий назвався працівником Банку та шляхом обману дізнався дані банківської карти, а також коди підтвердження операцій. Після чого із банківської карти ОСОБА_1 , емітованої АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 було списано грошові кошти в сумі 74722, 76 грн.».
Також АТ КБ «ПриватБанк» проведено внутрішнє службове розслідування, в ході якого встановлено, що в період часу з 01.12.2023 до 09.12.2023 в Приват24 клієнта ОСОБА_1 були здійснені входи за типовими ip-адресами з пристрою, типового для даного аканту, Redmi 6A|xiaomi (imei НОМЕР_10), в тому числі 09 грудня 2023р. о 17:11:09, 17:33:38 та 18:16:44 (а.с. 88-89).
Окрім того, 09 грудня 2023 року о 16:52:55 та 17:39:39 були також здійснені входи за нетиповими ip-адресами з нетипового пристрою «Personal computer», а надалі 09.12.2023 року о 17:45:43, 17:58:16, 18:01:44 та 18:05:53 за нетиповими ip-адресами з нетипового пристрою «SM-S908N|samsung» (а.с. 88-89).
06 грудня 2023 року за типовими ip-адресами з типового для даного аканту пристрою Redmi 6A|xiaomi (imei НОМЕР_10) о 21:00:03 було проведено зміну паролю Приват24 та о 21:00:05 розблокування акаунту. Надалі, 09 грудня 2023 року з 18:22:55 проведено блокування аканту (а.с. 205).
Згідно з результатами службової перевірки за твердженням Банку після аналізу даних у ПК "PanLike" встановлено, що операції в Приват24 проведені з подвійною аутентифікацію: введення логіну та пароля; з допомогою ручного введення реквізитів карти. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією Клієнта Банку, при якій Клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить відомий йому ключ доступу, після чого в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. 
Банком не було виявлено порушень вимог платіжних систем під час здійснення операцій, які клієнт вважає неналежними; не було виявлено збоїв, несправностей, помилок в роботі програмних та апаратних комплексів, які могли б призвести до несанкціонованого втручання інших осіб в їх роботу та здійснення внаслідок цього несанкціонованих клієнтом ОСОБА_1 платіжних операцій.
При цьому, зміни фінансового номеру телефону клієнта ОСОБА_1 під час транзакцій 09 грудня 2023 року не встановлено.
Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що фінансовий номер телефону НОМЕР_4 належить йому, не був втрачений чи заблокований, в тому числі під час проведення оспорюваних Клієнтом Банку операцій за 09 грудня 2023 року.
Загальна сума оспорюваних переказів коштів за 09 грудня 2023 року становить 69500,00 грн (25000,00 грн + 21000,00 грн + 23500,00 грн), а загальна сума оспорюваних транзакцій за 09 грудня 2023 року, враховуючи комісію у розмірі 2432,50 грн (875,00 грн + 735,00 грн + 822,50 грн), становить 71932,50 грн. (а.с. 71-86, 90).
11 грудня 2023 року ОСОБА_1 видано карту «Універсальна» № НОМЕР_5 із строком дії до 02/27, що підтверджується довідкою №0000005076659004 від 23.12.2025р. про видані кредитні картки (а.с. 87).
Після заміни кредитної карти ОСОБА_1 продовжив її використання, провівши операції 11 грудня 2023 року на суму 400, 00 грн., 19 грудня 2023 року на суму 3, 00 грн., 09 січня 2024 року на суму 2702,00 грн., а також здійснив поповнення карти 10 лютого 2024 року на суму 298,50 грн.; 12 лютого 2024 року на суму 10,00 грн.; 15 травня 2024 року на суму 3193, 60 грн. (а.с. 71-86).
Операції, проведені з 11 грудня 2023 року, ОСОБА_1 не заперечує та не вважає такі спірними.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № SAMDN52000069450411 вiд 23.10.2012р. станом на 25 грудня 2025 року (а.с. 40-69) заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 91606,76 грн., з яких 74655,27 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16951,49 грн. заборгованість за простроченими відсотками.
09 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо вчинення шахрайських дій, в результаті яких з його картки без його відома та згоди були списані грошові кошти та просив повідомити про вжиті заходи із розслідування цієї ситуації (а.с. 141). 
Відповідь на вказане звернення суду надано не було.
30 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 із заявами аналогічного змісту звернувся у Відділення поліції №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 142) та в Дністровську окружну прокуратуру (а.с. 143)
Із Відділення поліції №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області та Дністровської окружної прокуратури Боднарчуку В.Г. надійшли листи (а.с.144-145), в яких зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває (а.с. 144-145). В подальшому Дністровська окружна прокуратура інформувала ОСОБА_1 про зміну слідчого (а.с. 147).
На даний час інформації про закінчення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12023262140000370 від 10.12.2023р., не має.
21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій серед іншого зазначив, що звертався до Банку із повідомленням про шахрайські дії, розпочате досудове розслідування та проханням припинити нарахування відсотків з 09 грудня 2023 року до завершення досудового розслідування, однак, його звернення залишилось без уваги; натомість надходять дзвінки із різних номерів із вимогами від працівників Банку погасити заборгованість (а.с. 146).
А 17 вересня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 з претензію №SAMDN52000069450411, у якій повідомляло останнього про необхідність погашення заборгованості у розмірі 91606,76 грн. не пізніше семи днів від дати претензії (а.с. 37).
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є пенсіонером довічно, що підтверджується пенсійним посвідчення № НОМЕР_6 від 13.12.2018р. (а.с. 156, 193); у 2026 році втратив дружину ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_7 від 08.04.2026р. та серії НОМЕР_8 від 26.03.2026р. (а.с. 235-236).
У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч.1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
У ч. 3 ст. 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Сторони (позивач та відповідач) не заперечували існування між собою кредитно-банківських відносин.
Натомість доводи представника відповідача про неукладення кредитного договору спростовуються дослідженими судом Анкетами-Заявами про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.03.2012р. та від 25.04.2023р. (а.с. 17-30, 38), після підписання яких ОСОБА_1 став клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», отримав кредитну карту та розпочав її використання.
Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
У ч. 6 ст. 64 Закону України «Про платіжні послуги» зазначено, що порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.
Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції).
Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач.
У ч. 2 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціювання платіжної операції здійснюється, зокрема, шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції.
Згідно з ч. 4-6 ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України. Виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону. Виконання платіжних операцій з цифровими грошима здійснюється відповідно до правил, визначених Національним банком України. Надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою / з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників. 
У ч. 1 ст. 47 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний виконати платіжну інструкцію ініціатора протягом операційного дня з моменту прийняття ним до виконання платіжної інструкції.
Платіжна операція згідно з ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.
Електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем відповідно до ч. 1-5 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.
У п. 70 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» вказано, що посилена автентифікація - це процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: а) знань (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу); б) володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); в) притаманність (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Водночас у ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» зазначено, що Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до підпункту 1 п. 136 розділу Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022р. № 164 (надалі - Положення), у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з п. 140 розділу VII Положення у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до п. 141 Положення, у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку згідно з п. 146 Положення, у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій, не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 691/699/16 (провадження №61-16504св18) вказано, що, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015р. у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі №202/10128/14, від 13.09.2019р. у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019р. у справі №577/4224/16, від 17.06.2021р. у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023р. у справі №176/1445/22, тощо.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 21.02.2019р. у справі № 489/1649/17).
З огляду на викладене, у такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
У цій справі, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 сприяв своїми діями (надання кодів доступу із смс-повідомлень, перехід за невідомим гіперпосиланням) стороннім особам в отриманні доступу до власного акаунта «Приват24» з можливістю повністю розпоряджатися його рахунками та коштами, в тому числі кредитними, в АТ КБ «ПриватБанк».
При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, а позивач АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив, що звернення до банку (09 грудня 2023 року) з повідомленням про шахрайські дії та необхідністю блокування карток Клієнта відбулося вже після того, як всі транзакції по зняттю коштів були здійсненні - орієнтовно через 20 хвилин, тобто запізно.
Разом із тим, встановлення точного часу повідомлення Банку Клієнтом (користувачем) про підозру доступу третіх осіб до рахунку Клієнта Банку та інших неправомірних дій таких осіб має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (постанова Верховного Суду від 18.01.2023р. у справі № 686/17744/21(провадження № 61-9278св22)).
Таким чином, відповідальність за здійснення спірних банківських операцій з переказу коштів 09 грудня 2023 року, які не визнаються ОСОБА_1 , на загальну суму 71932,50 грн. повністю покладається на відповідача.
Позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 24.09.2025р. у справі № 184/1539/24 (провадження № 61-5070св25).
Окрім того, ОСОБА_1 також несе відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів після 11 грудня 2023 року, правомірність яких не заперечує відповідач, на загальну суму 3105, 00 грн.
Суд зауважує, що наявність кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство), досудове розслідування по якому триває, не спростовує висновків суду про те, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, що дає змогу третім особам ініціювати платіжні операції 09 грудня 2023 року за допомогою дистанційних платіжних застосунків.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту на загальну суму 74655,27 грн. та в цій частині позов задовольнити.
Одночасно суд зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тлумачення змісту як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. 
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020р. у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 613 ЦК України).
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.02.2025р. у справі № 679/1103/23 та від 07.10.2020р. у справі № 132/1006/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. 
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. 
Під час розгляду цієї справи на підставі оцінки сукупності досліджених доказів суд дійшов висновку, що кредитними коштами відповідача заволоділи треті особи шляхом обману та встановив, що ОСОБА_1 в найкоротші терміни інформував АТ КБ «ПриватБанк» та поліцію про шахрайство, надав повну та достовірну інформацію про проведені телефонні розмови та операції по карті, звертався у Банк із клопотанням про припинення нарахування відсотків до закінчення досудового розслідування, тобто діяв добросовісно та розумно. Натомість Банк, володіючи інформацією про шахрайські дії третіх осіб та скрутне матеріальне становище Клієнта Банку, який є пенсіонером, не відреагував належним чином на клопотання ОСОБА_1 та здійснив нарахування відсотків за 9 місяців (з грудня 2023 року по серпень 2024 року).
В ситуації, коли відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі з огляду на незначні фінансові доходи пенсіонера та заподіяні збитки в результаті шахрайських дій третіх осіб, зважаючи на тяжкий психоемоційний стан внаслідок втрати у першій половині 2026 року близьких осіб (дружини та доньки), на думку суду, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача відсотки за користування кредитними коштами спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюючи такі на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. 
З огляду на зазначене, суд вважає, що стягнення відсотків призведе до дисбалансу прав та обов`язків сторін на шкоду позичальника (споживача) і суперечитиме принципам розумності та добросовісності, а тому приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 16951, 49 грн., а в задоволенні позову в цій частині - відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» в пропорційному розмірі до задоволений позовних вимог, що становить 2169,73 грн. (2662,40 грн.* 74655,27 грн./ 91606,76 грн.); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає.
На підставі ст. 1, 3, 15, 16, 526, 613, 626, 1054-1055, 1066-1068, 1073 ЦК України, Закону України «Про платіжні послуги», Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022р. № 164, керуючись ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-82, 89, 92, 95, 100, 128, 130, 133, 141, 223, 240, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д; код ЄДРПОУ 14360570), за підписом представника Бацей Тетяни Миколаївни (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_9 ), до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25.04.2023р., яка станом на 23 грудня 2025 року становить заборгованість за тілом кредиту 74655,27 грн. (сімдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять гривень 27 копійок).
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса місця знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д; код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір в розмірі 2169,73 грн. (дві тисячі сто шістдесят дев`ять гривень 73 копійки).
На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до безпосередньо Чернівецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено відповідно до вимог ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя: