Справа № 522/13139/25-Е 
Номер провадження 2/504/1377/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2026	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
судді Литвинюк А.В.,
за участю секретаря судового засідання Данько Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 
встановив:
Представник ОСОБА_1 , адвокат Білий Валерій Валерійович звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, в якій просив суд:
- Визнати виконавчий напис, вчинений 04.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 14722, щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний номер юридичної особи: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) заборгованості у розмірі – 41 622 грн 20 коп., таким, що не підлягає виконанню та скасувати.
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний номер юридичної особи: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката та судовий збір.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки вказав, що зі змісту тексту виконавчого напису № 14722, змісту документів виконавчого провадження № 67963596, вбачається, що новим стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал» не було подано для вчинення нотаріальної дії зі стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису 04.11.2021 року всіх необхідних документів, передбачених пунктом 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а саме – оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору за № 500413636 від 21.09.2013 року, хоча така вимога передбачена для вчинення дій з 01.11.2017 року з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Також, представник позивачки вказав, що зі змісту оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що стягувачем було надано документ, будь - якого змісту, який б підтверджував безспірну заборгованість саме такого розміру, враховуючи, що заборгованість була динамічною і на неї, як вбачається з виконавчого напису, нараховувалась неустойка.
У позовній заяві крім того зазначено, що умовами кредитного договору № 500413636 не було обумовлено звернення стягнення на грошові кошти боржника у безспірному порядку – шляхом вчинення виконавчого напису (наведені умови договір не містить зовсім), а передбачено виключно врегулювання спорів шляхом звернення до суду.
Представник позивачки у позовній заяві послався також на пропуск відповідачем строку для вчинення виконавчого напису, зазначивши, що дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій є 23.09.2016 року (пп.2.3.). Отже, граничним строком виникнення заборгованості є 23.09.2016 року, після чого в період, що не перевищує три роки (до 23.09.2019 року) кредитор мав подати документи для вчинення виконавчого напису, а подав новий кредитор лише 04.11.2021 року.
Отже, представник позивачки вважає, що правові підстави для вчинення виконавчого напису нотаріусом були відсутні, що мало наслідком звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2025 року справу розподілено судді Приморського районного суду міста Одеси Шенцевій О. П.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2025 року справу надіслано за підсудністю до Доброславського районного суду Одеської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А. В.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 23.07.2025 року справу прийнято до провадження судді Литвинюк А. В., розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також призначено судове засідання на 03.11.2025 року о 14:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань № 2).
27.10.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти позову та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача надав суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.
Судове засідання у справі, призначене на 03.11.2025 року о 14:00 годині не відбувалось у зв`язку з неявкою сторін та було відкладено на 27.01.2026 року о 09:00 годині.
Судове засідання у справі, призначене на 27.01.2026 року о 09:00 годині не відбувалось у зв`язку з неявкою сторін та було відкладено на 26.05.2026 року об 11:45 годині.
У судове засідання у справі, призначене на 26.05.2026 року об 11:45 годині учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), що підтверджується матеріалами судової справи. 
Разом з тим, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, причини своєї неявки суду не повідомили.
Суд вважає можливим здійснити розгляд справи, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 04.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною на підставі ст. 262 Цивільного кодексу України, ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року № 296/5 та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14722, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, IBAN НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Південний», МФО 328209), (за умовами виконавчого напису - Стягувач), заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 500413636 від 21.09.2013 року, з усіма додатками та додатковими угодами (за умовами виконавчого напису - Кредитний договір), який укладений між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник ТОВ «Вердикт Капітал»), код ЄДРПОУ 23494714, та ОСОБА_1 (за умовами виконавчого напису – «Боржник»), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – місто Кишинів, Молдова, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце роботи невідоме.
Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредитні Ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253) на підставі Договору № 1 про відступлення прав вимоги від 21.06.2016 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (код ЄДРПОУ 41204766) на підставі Договору № 2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення прав вимоги від 26.12.2018 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на підставі Договору № 16-01/19/1 про відступлення прав вимоги від 16.01.2019 року.
Строк платежу за Кредитним договором настав, Боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 21.05.2021 року.
Сума заборгованості за Кредитним договором № 500413636 від 21.09.2013 року, становить 41 122,20 гривень (сорок одна тисяча сто двадцять дві гривні 20 копійок) з яких: 
- заборгованість за процентами та комісією за період з 16.01.2019 року по 21.05.2021 року в сумі – 23 878,63 грн (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 63 копійки);
- заборгованість за сумою кредиту за період з 16.01.2019 року по 21.05.2021 року в сумі – 17 243,57 грн (сімнадцять тисяч двісті сорок три гривні 57 копійок).
За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі Стягувача, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача.
Загальна заборгованість ОСОБА_1 становить загальну суму 41 622,20 грн (сорок одна тисяча шістсот двадцять дві гривні 20 копійок).
Виконавчий напис вчинено четвертого листопада дві тисячі двадцять першого року, він набирає чинності від дати його вчинення та має бути пред`явлений для примусового виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або приватного виконавця протягом трьох років з моменту його вчинення
Внаслідок пред`явлення до виконання виконавчого напису, вчиненого 04.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 14722, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем 21.12.2021 року було відкрито виконавче провадження № 67963596.
Наведене підтверджується копією постанови від 21.12.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 67963596, а також інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження, наявними в матеріалах справи.
За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нормою ст. 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 
Відповідно до пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Згідно із п. 2 Переліку, документи, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
У постанові від 23.10.2024 року у справі № 953/510/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору щодо розміру заборгованості.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 372/2174/22 суд зауважив, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка перевіряється нотаріусом за формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника.
При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 320/7932/16-ц.
Вирішуючи цей спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного. 
Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», представник позивача у позовній заяві вказував на спірність вчиненого 04.11.2021 року виконавчого напису через ненадання ТОВ «Вердикт Капітал» для вчинення нотаріальної дії зі стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору.
Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, якою були внесені зміни до постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року в частині переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п.2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.
Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 04.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.
Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Отже, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. 
Наданою позивачем копією кредитного договору № 500413636 від 21.09.2013 року підтверджується, що зазначений договір було укладено між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в простій письмовій формі.
Відтак, доводи представника позивача знайшли своє підтвердження, з огляду на що, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання нотаріусу кредитного договору, який є нотаріально посвідченим.
До такого висновку суд дійшов із урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18, від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17, які суд вважає за необхідне застосувати в рамках розгляду даної справи.
Також, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ПАТ «Альфа-банк», ТОВ «Кредитні Ініціативи», ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», ТОВ «Вердикт Капітал» заявляли до ОСОБА_1 будь-які вимоги про погашення заборгованості із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості та виписок, не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису. Відсутні в матеріалах справи, окрім того, й докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримувала будь-яку претензію про погашення кредитної заборгованості.
При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Даний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.
У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.
Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.
Також, суд зауважує, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку.
Так, зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі № 910/10374/16 вбачається, що Велика Палата Верховного Суду погодилась, що зміст ч. 1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Проте, при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог.
Законом України від 14.07.2020 року № 775-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» законодавець вніс зміни до статті 88 Закону України «Про нотаріат», якими визначив єдиний строк у три роки, в межах якого вчиняється виконавчий напис незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, чим усунув колізії у цій нормі. 
Як вбачається зі змісту положень п. 2.3. кредитного договору № 500413636 від 21.09.2013 року, копія якого міститься у матеріалах справи, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій є 23.09.2016 року.
Відповідно, в даному випадку трирічний строк, в межах якого мало бути вчинено виконавчий напис, розпочався 24.09.2016 року та завершився 23.09.2019 року.
З огляду на що, суд приймає до уваги доводи позивача щодо пропуску відповідачем строку для вчинення виконавчого напису, та як наслідок порушення нотаріусом норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку, оскільки виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною лише 04.11.2021 року.
Крім того, по даній справі суд враховує, що відповідачем взагалі не було подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування будь-яких доводів позивача, а також не наведено у відзиві на позовну заяву будь-якого аргументу проти позову.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідність визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 04.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 14722, щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний номер юридичної особи: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) заборгованості у розмірі 41 622 грн 20 коп.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат. 
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. 
Судові витрати, в силу приписів ст. 133 ЦПК України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з позовом представником позивача було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4405099518.1 від 11.06.2025 року.
Так, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Також, представником позивача було заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 268).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 у цій справі забезпечувалося адвокатом Білим Валерієм Валерійовичем на підставі Договору про надання правової допомоги № П/КО/04/25 від 09.04.2025 року.
09.06.2025 року між адвокатом Білим Валерієм Валерійовичем та ОСОБА_1 було складено акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за договором № П/КО/04/25 від 09.04.2025 року, згідно якого Адвокат та Клієнт підтверджують приймання-передачу наданих послуг (виконаних робіт), що мають наступний детальний опис: позовна заява, складена для подачі до місцевого суду про визнання виконавчого напису від 04.11.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 14722 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, відносно боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню – 10 аркушів, дата початку складання 06.06.2025 року, дата завершення складання 09.06.2025 року, кількість витрачених годин 6, загальна вартість 2 500,00 грн.
На підтвердження здійснення ОСОБА_1 оплати наданих адвокатом Білим Валерієм Валерійовичем послуг суду було надано копію квитанції серії ААИ № 536177 від 09.06.2025 року. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн за складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом правничих послуг.
Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі № 127/9918/14-ц. 
З огляду на надані представником позивача докази понесених судових витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2 500,00 грн.
Керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 128, 133, 137, 141, 223, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 15, 16, 18, 257 Цивільного кодексу України, суд -
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Білий Валерій Валерійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задовольнити в повному обсязі.
Визнати виконавчий напис, вчинений 04.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 14722, щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний номер юридичної особи: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) заборгованості у розмірі – 41 622 грн 20 коп., таким, що не підлягає виконанню та скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний номер юридичної особи: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 500 гривень та судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.