Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
18 травня 2026 року справа №520/2997/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16,м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 43315445), в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2021 р. за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2021 р. за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації» є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суддя у період з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні, з 04.08.2025 по 05.08.2025, з 10.11.2025 по 14.11.2025 та з 22.12.2025 по 13.01.2026 перебував у відпустці
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Наказом відповідача від 29.01.2021 за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації» було частково задоволено скаргу ОСОБА_2 від 22.12.2020 на рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з урахуванням висновку Колегії з питань розгляду скарг і сфері державної реєстрації від 27.01.2021 р. (пункт 1 наказу) та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєвої Тетяни Іванівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 55344159 від 25.11.2020 р. (пункт 2 наказу).
На підставі наказу від 29.01.2021 за № 13/В (пункт 3 наказу) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію іншого речового права – права оренди земельної ділянки з кадастровими номером 6222083000:04:001:0603 на підставі договору оренди від 05.03.2005, укладеного між орендодавцем Дергачівською районною державною адміністрацією та орендарем ОСОБА_2 , який зареєстровано в Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при ДКУ по земельних ресурсах» 29.03.2005 р. за № 57.
Позивачем зазначено, що при прийнятті оскаржуємого наказу від 29.01.2021 р. за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації» відповідачем не було враховано, що на вказаній земельній ділянці з кадастровими номером 6222083000:04:001:0603 знаходяться нежитлові будівлі, що є власністю позивача у даній справі.
Так, не погоджуючись із наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2021 р. за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації», вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Відповідно до положення про міжрегіональні управління Міністерство юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, зі змінами, (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу), міжрегіональне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно із завданнями визначеними вказаним положенням міжрегіональне управління здійснює відповідно до законодавства контроль за діяльністю у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців; державної реєстрації друкованих засобів масової інформації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі — Закон № 1952-IV) (положення Закону № 1952-IV у цьому відзиві наводяться у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу).
Стаття 6 Закону № 1952-IV визначає систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав та передбачає, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема, Міністерство юстиції України та його територіальні органи.
Статтею 8 Закону № 1952-IV встановлені повноваження територіальних органів Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких, крім іншого, віднесено розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав встановлює стаття 37 Закону № 1952-IV, якою визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Процедура розгляду скарг регламентована Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (зі змінами), (далі – Порядок № 1128) (положення Порядку № 1128 у цьому відзиві наводяться у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу).
Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом (пункт 2 Порядку № 1128).
Пунктом 9 Порядку № 1128 передбачено, зокрема, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації територіальний орган Мін`юсту встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема, шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:
1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;
2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;
3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;
4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;
5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону № 1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову у задоволенні скарги;
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:
а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;
б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;
в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;
в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;
г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;
є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.
У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.
Так судом встановлено, що 22.12.2020 за вх. № Х-7975 до міжрегіонального управління надійшла скарга ОСОБА_2 (далі – заявник) на рішення про зупинення державної реєстрації прав, відмову у державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083000:04:001:0603.
За змістом вказаної вище скарги та доданих до неї документів вбачається, що скаржником оскаржуються рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєвої Тетяни Іванівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №55344159 від 25.11.2020.
На виконання пунктів 10,11 Порядку, міжрегіональним управлінням було витребувано пояснення у державного реєстратора; розміщено оголошення на сайті управління щодо дати та часу розгляду скарги, а також для розгляду скарги у сфері державної реєстрації були запрошені скаржник, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується.
Розглянувши скаргу відповідачем прийнято рішення про часткове задоволення скарги, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Перебоєвої Тетяни Іванівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №55344159 від 25.11.2020; проведення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42191024 від 27 жовтня 2020 року державну реєстрацiю iншого речового права – права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6322083000:04:001:0603 на підставі договору оренди від 05 березня 2005 року, укладеного між Орендодавцем: Дергачівська районна державна адміністрація та Орендарем: ОСОБА_2 , який зареєстровано в Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при ДКУ по земельних ресурсах» від 29 березня 2005 року за реєстраційним номером 57, на 50 років для будівництва складу по зберіганню зерна та його обслуговування.
Враховуючи викладене, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV, пунктів 13, 14 Порядку № 1128, на підставі висновку Колегії від 27.01.2021 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 22.12.2020 прийнято наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2021 № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації».
Результати розгляду скарги, а саме: наказ та висновок Колегії, оприлюднені на офіційному веб-сайті міжрегіонального управління.
Таким чином, оскаржуваний наказ в повній мірі відповідає вимогам законності та є таким, що прийнятий із дотриманням встановленої процедури.
Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово доходив до висновків, що правильне по суті рішення, прийняте суб`єктом владних повноважень, не може бути скасовано лише з процедурних питань.
Так, у постанові від 25.06.2020 у справі №826/2470/17, Верховний Суд вказав на те, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, Верховний Суд уважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Верховний Суд, зокрема, дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому, зумовлені ними та є похідними від них.
Подібних висновків, Верховний Суд дійшов й у постанові від 09.12.2024 у справі № 260/10888/23.
Так, у наведеній постанові Верховний Суд вказав, що «скасування акта має бути виправданим лише тоді, коли процедурне порушення суттєво вплинуло на зміст акта або порушило основоположні права сторін. Таке скасування не може легалізувати сутнісні порушення, якщо рішення суб`єкта владних повноважень: відповідає визначеним законом завдання (функціям) такого суб`єкта, має легітимну ціль та законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур (пункт 48 постанови Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21). Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення (пункти 54, 55 постанови Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20)».
Тобто, суд зазначає, що не підлягає скасуванню рішення, яке є правильним по суті, але прийняте з формальними процедурними порушеннями.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 05 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 03 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 01листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.
Разом із тим, враховуючи докази, додані до матеріалів справи та викладені вище обставини, на переконання суду, оскаржуваний наказ було прийнято законно й обґрунтовано, з дотриманням встановленої процедури та порядку його прийняття.
Як судом встановлено, оскаржуваний наказ було прийнято за результатами розгляду Колегією міжрегіонального управління скарги ОСОБА_2 на рішення про зупинення державної реєстрації прав, відмову у державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083000:04:001:0603.
В обґрунтування своїх вимог Заявник посилався на те, що на підставі рішення Дергачівської районної ради ХХVII сесії XXIV скликання та рішення земельної комісії від 25.06.2003 року (Витяг із протоколу № 14 засідання земельної комісії райдержадміністрації) розпорядженням Дергачівської РДА № 488 від 16.12.2004, затверджено проект землеустрою і укладено договір оренди від 05.03.2005 строком на 50 років з ОСОБА_2 . Договір зареєстровано в Харківському центрі державного земельного кадастру 29.03.2005 за реєстраційним номером 57 (далі – Договір оренди землі).
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2008 року визнані недійсними розпорядження Дергачівської райдержадміністрації № 488 від 16.12.2004 про передачу ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,9023 га, розташованої на території Черкасько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та договір оренди цієї земельної ділянки від 05.03.2005, укладений між Дергачівською райдержадміністрацією та ОСОБА_2 .
Згідно із рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.09.2011 року по справі № 22-ц-5564/2011р. рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2008 (на підставі вказаного рішення внесено запис про скасування договору оренди земельної ділянки за № 57 від 29.03.2005) скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 року по справі № 6-38591св11 рішення апеляційного суду Харківської області від 29.09.2011 року залишено без змін.
Згідно з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 по справі №820/10407/13-а за позовом ОСОБА_2 до Дергачівської районної державної адміністрації, розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 21.06.2011 р. № 338 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту Особа 1» визнали протиправним та скасували.
03.11.2020 скаржником було отримано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 55344159 від 25.11.2020, прийняте державним реєстратором Перебоєвою Т.І. (далі – оскаржуване рішення), згідно якого йому було відмовлено в державній реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер 63220083000:04:001:0603.
Заявник не погодився з вказаним рішенням, вважав його необґрунтованим і безпідставним, а також упередженим та таким, що не відповідає фактичним обставинам і діючому законодавству.
Дослідивши скаргу та додані до неї документи, перевіривши відомості Державного реєстру прав, Колегія дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав урегульовано Законом № 1952-ІV, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі – Порядок № 1127) та іншими нормативно-правовими актами України.
Закон № 1952-ІV передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1952-ІV, загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно із статтею 10 Закону № 1952-ІV, державний реєстратор, крім іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.
Відповідно до статті 18 Закону № 1952-ІV, Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-ІV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Частиною четвертою статті 3 Закону № 1952-ІV визначено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини 1 статті 23 Закону № 1952-ІV, яка кореспондується із пунктом 14 Порядку № 1127, передбачено, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором, зокрема, у разі неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.
У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 89, ст. 3598), повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.
Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та реєстрами (кадастрами), автоматизованими інформаційними системами, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, здійснюється інформаційно- телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Мін`юстом разом з відповідним державним органом.
Відповідно до підпунктів 1, 9 частини 1 статті 27 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 29 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі.
За даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем було встановила, що 27.10.2020 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_2 подана заява № 42191024 про державну реєстрацію іншого речового права - право оренди земельної ділянки на земельну ділянку кадастровий номер 63220083000:04:001:0603.
До заяви заявником, як підставу реєстрації іншого речового права – подано договір оренди землі, який зареєстровано в Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при ДКУ по земельних ресурсах» від 29.03.2005 року за реєстраційним номером 57 з додатками та витяг з ДЗК НВ-6313682262020 від 31.08.2020.
02.11.2020 державним реєстратором Перебоєвою Т.І. було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54898403.
В подальшому, 03.11.2020 за вих. № 5056/0/276-20 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області державним реєстратором направлено запит про надання інформації стосовно державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 63220083000:04:001:0603.
24.11.2020 за вх. № 3916/0/275-20 відповідачем отримано лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому, зокрема, зазначено, що 20.05.2011 до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі внесений запис про скасування зазначеного договору на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2008. В подальшому запис не поновлено.
Разом із тим, відповідача проінформовано, що відповідно доданих ДЗК за заявою іншої фізичної особи від 18.04.2004, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування нежитлової будівлі та стоянки для сільськогосподарських машин на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту Дергачівського району Харківської області зареєстровано земельну ділянку площею 0,9023 га з кадастровим номером 63220083000:04:001:060. У складі проекту відведення, розробленої на замовлення іншої фізичної особи, наявні правовстановлюючі документи на об`єктнерухомого майна (склад), що розташований на земельній ділянці площею 0,9023 га відповідно до яких фізична особа набула право власності на нього за договором купівлі продажу від 21.12.2009 (97/100 нежитлової будівлі), та за договором дарування від 23.08.2012 (3/100 частини нежитлової будівлі).
Земельна ділянка площею 0,9023 га на яку зареєстрований договір оренди земельної ділянки, укладений між Дергачівською райдержадміністрацією та громадянином ОСОБА_2 на 50 років для будівництва складу по зберіганню зерна та його обслуговування співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером 63220083000:04:001:060 площею 0,9023 га, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру за заявою іншої фізичної особи. Договір оренди не укладався.
Крім того, єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 0,9023 га, розташованої на
території Черкасько-Лозівської сільської ради, є договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та Дергачівською районною державною адміністрацією та зареєстрований за № 57 від 29.03.2005.
Так, в результаті розгляду заяви № 42191024 про державну реєстрацію іншого речового права – право оренди земельної ділянки державний реєстратор Перебоєва Т.І. не знайшла підстав для задоволення заяви та прийняла рішення про відмову.
Відповідно до наданої ОСОБА_2 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн № 22130323 від 21.08.2020 нежитлова будівля загальною площею 1731,5 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуттю права власності не встановлена судом. Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України.
Відповідно до витягу з ДЗК НВ-6313682262020 від 31.08.2020 земельна ділянка з кадастровим номером 6322083000:04:001:0603 площею 0,9023 га 18.04.2014 року була зареєстрована та внесена до Державного земельного кадастру, форма власності державна.
Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083000:04:001:0603 була сформована як об`єкт цивільних прав та відомості про неї були внесено до Державного земельного кадастру, за заявою іншої фізичної особи.
Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Частиною 4 статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Отже, державна реєстрація права власності на нерухоме майно (нерухомість) та державна реєстрація похідного права на земельну ділянку (земля) потрібно розглядати як два різних об`єкта цивільних прав, умови та порядок проведення державної реєстрації яких визначені Законом.
Так, чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи – попереднього власника земельної ділянки. Тобто, існує єдиний принцип цілісності земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомості.
Отже, у особи, яка законно набула у власність споруду, є цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такою спорудою після їх набуття, який в даному випадку, не був застосований.
Відтак, Колегією відповідача було встановлено, що під час розгляду заяви № 42191024, державним реєстратором Перебоєвою Т.І. не встановлено наявність раніше зареєстрованого іншого речового права, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 63220083000:04:001:0603.
Оскільки під час прийняття рішення про зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень № 54898403 від 02.11.2020 по заяві № 42191024 про державну реєстрацію іншого речового права – право оренди земельної ділянки кадастровий номер 63220083000:04:001:0603, державний реєстратор Перебоєва Т.І., здійснила необхідні реєстраційні дії, Колегія дійшла висновку, що рішення прийнято відповідно до вимог Закону та скасуванню не підлягає.
Разом із тим, в порушення пункту 1 частини 1 статті 27, частини 3 статті 3 Закону № 1952-ІV, державним реєстратором Перебоєвою Т.І. під час прийняття оскаржуваного рішення не враховано та не надана відповідна правова оцінка фактам, а саме: єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку, кадастровий номер 63220083000:04:001:0603 державної власності сільськогосподарського призначення площею 0,9023 га розташованої на території Черкасько-Лозівської сільської ради є договір оренди, іншого договору з третіми особами не укладалося, зареєстрованого іншого речового права – права оренди згідно відомостей Державного реєстру прав немає. Відтак, Колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації, прийнято суб`єктом оскарження із порушенням чинного законодавства України у сфері державної реєстрації та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Колегією прийнято законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення скарги.
Разом із тим, суд звертає увагу, що Колегією при розгляді скарги надається оцінка лише оскаржуваному рішенню/діям державного реєстратора на їх відповідність положенням чинного законодавства.
Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що ключовим моментом у даному випадку є ознайомлення позивача з оскаржуваним наказам. Проте, звертаючись до суду із вказаним клопотання, представником відповідача не надано доказів ознайомлення позивача із наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.01.2021 р. за № 13/В «Про часткове задоволення скарги у сфері державної реєстрації», у наслідок чого суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16,м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 43315445) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов