Справа №293/1291/24
Провадження №1-кп/293/62/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючої судді     ОСОБА_1 
секретаря судового засідання     ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
обвинуваченого        ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024060410000561 від 10.08.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новгород-Сіверський, Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, раніше судимого:
-19.12.2019 Менським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
-29.09.2020 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;
-15.08.2022 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , маючи судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і повторно вчинив умисний корисливий злочини за наступних обставин.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024.
Так, близько 16 години 00 хвилин 29.07.2024 ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , помітив мобільний телефон марки «Тесnо» модель «SPARK 20с» та грошові кошти в сумі 4400 доларів CШA, належні ОСОБА_4 , після чого у останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, у цей же день, час та місці, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагаченні, достовірно знаючи, що в Україні введено правовий режим воєнного стану, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав мобільний телефон марки Тесnо» модель «SPARK 20с» вартістю 4263 гривні 20 копійок, та грошові кошти в сумі 4400 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 180831 гривні 20 копійок, які належать ОСОБА_4 . 
Після цього, ОСОБА_5 з викраденим майном та грошовими коштами місце вчинення злочину залишив, та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 185 094 гривні 40 копійок. 
Дії ОСОБА_5 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України. 
II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Пояснив, що дії відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення злочинів, а також майно, яке він викрав, в обвинувальному акті відображені вірно. Зазначив, що викрадені кошти використав самостійно на власний розсуд (продукти харчування, спиртні напої, одяг,таксі) У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати. Цивільний позов потерпілого визнав повністю.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Зокрема вказав, що в середині літа 2024 року поїхав з товаришем ОСОБА_7 на авторинок в м. Житомир, з метою покупки автомобіля. Мав при собі 4500 доларів США ( отримав від продажу дачного будинку), які постійно зберігав при собі в борсетці на поясі, 100 доларів з яких розміняв на гривні. В цей же день, він разом з ОСОБА_7 приїхали в с. Вишпіль Житомирського району, де познайомились з ОСОБА_5 та його дівчиною та неподалік від місцевого магазину разом розпивали спиртні напої. Пізніше всі разом пішли до сусіда ОСОБА_8 , де продовжили розпивати спиртні напої. Після випитих напоїв він приліг на диван відпочити. На наступний день ОСОБА_4 виявив відсутність в борсетці 4400 доларів США та мобільного телефону марки «Тесnо SPARK 20», після чого звернувся з заявою до поліції. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити у сумі 180 831,20 грн. Вказав, що будь-яких спроб повернути кошти обвинуваченим ОСОБА_5 не було., телефон йому повернули працівники поліції під розписку. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.
Допитані у судовому засіданні:
-свідок ОСОБА_7 пояснив, що разом з ОСОБА_4 влітку 2024 року, точної дати не пам`ятає, в селі Вишпіль Житомирського району розпивали спиртні напої, де познайомились з обвинуваченим та його дівчиною. Після чого всі разом пішли до будинку ОСОБА_8 , де після великої кількості випитого позасинали. В потерпілого була сумочка на поясі, в якій він зберігав велику суму доларів США, скільки точно ОСОБА_4 йому не говорив, проте за ці кошти хотів купити автомобіль. Коли прийшли до тями в будинку ОСОБА_8 , то сумочка ОСОБА_4 була розстібнута, грошей в ній не було, та ОСОБА_5 зі своєю дівчиною також зникли. В подальшому стало відомо, що вказані кошти та ще телефон у потерпілого викрав ОСОБА_5 
-свідок ОСОБА_8 вказав, що влітку 2024 року до нього додому в с. Вишпіль прийшли: ОСОБА_4 , який проживає по сусідству, ОСОБА_7 , обвинувачений, з яким раніше він не був знайомий, та його дівчина. В будинку вони розпивали спиртні напої. Він бачив як ОСОБА_5 виходив з кімнати, в якій спав ОСОБА_4 . На наступний день йому стало відомо, що у потерпілого зникло з його сумочки багато грошей.
-свідок ОСОБА_9 пояснила, що разом з ОСОБА_5 та потерпілим та його другом познайомились в с. Вишпіль, де розпивали спиртні напої. Потім усі разом пішли до чийогось знайомого. По дорозі ОСОБА_4 часто спотикався і в нього з сумочки випадали долари США, які були скріплені резинкою. ОСОБА_5 піднімав і віддав йому ці гроші. Потім вони дійшли до будинку, усі хто там був розпивали спиртні напої, а вона, постоявши на вулиць хвилин п`ять, пішла додому. Ввечері того ж дня їй зателефонував ОСОБА_5 та запропонував разом поїхати до м. Житомира. У місті ОСОБА_5 розмінював спочатку 500 доларів США, потім 400 доларів США. За ці кошти ОСОБА_5 придбавав продукти харчування, спиртні напої, одяг, взуття та весь час вони їздили на таксі. ОСОБА_5 пояснив свідку, що ці кошти скинули його знайомі.
Покази надані в суді потерпілим, свідками, суд визнає послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і опосередковано вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Ці показання отримано в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, стороною захисту стосовно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань не надано. Клопотань про допит інших осіб в якості свідків сторони кримінального провадження не заявляли.
Під час судового розгляду були досліджені письмові докази, а саме: 
-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.08.2024;
-дозвіл на проведення слідчих дій у домоволодінні ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_2 ;
-протокол проведення слідчого експерименту від 23.08.2024 за участю ОСОБА_5 , де він на місці розказав і показав обставини вчинення ним кримінального правопорушення 29.07.2024;
-протокол огляду місця події від 10.08.2024 за участю ОСОБА_8 ;
-заява ОСОБА_5 , де він добровільно видає працівникам поліції мобільні телефони та павербанки. У заяві зазначає, що телефон марки Техно викрав 29.07.2024 у потерпілого ОСОБА_10 , а мобільний телефон марки редмі12, редмі 9 та 2 павербанки він придбав за викрадені кошти;
-протокол огляду місця події від 10.08.2024 за участю ОСОБА_5 , під час якого в останнього вилучені три мобільні телефони та 2 павербанки;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2024 за участю потерпілого ОСОБА_4 , який впізнав ОСОБА_5 , як особу яка 29.07.2024 перебувала в буд. АДРЕСА_2 , де разом розпивали спиртні напої, після чого у потерпілого викрадено грошові кошти та мобільний телефон;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2024 за участю ОСОБА_8 , який впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 29.07.2024 перебувала в буд. АДРЕСА_2 ;
-постанова про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні і передачу їх на зберігання від 10.08.2024;
-протокол огляду предметів від 10.08.2024;
-висновок експерта від 15.08.2024 № СЕ-19/106-24/12178-ТВ, згідно якого вартість мобільного телефону торгівельної марки «Тесnо» модель «SPARK 20с» станом на 10.08.2024 становить 4263,20 грн;
-довідка НБУ щодо курсу гривні до іноземної валюти;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2024 за участю ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка користувалася послугами таксі по м. Житомир та котрий обмінював грошові кошти – долари США в обмінному пункті;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2024 за участю ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка неодноразово користувалася послугами «Еко-таксі»;
-розписка ОСОБА_4 про отримання грошових коштів від своєї сестри;
-протокол проведення слідчого експерименту від 21.08.2024 за участю ОСОБА_13 , яка на місці розказала і показала про обставини події, які мали місце 29.07.2024 та 30.07.2024;
-заява ОСОБА_14 щодо надання дозволу на огляд речей, які їй придбав ОСОБА_5 30.07. 2024;
-протокол огляду предмета від 22.08.2024;
-розписка ОСОБА_5 щодо надання дозволу на огляд його речей, які придбав 30.07.2024 за викрадені кошти;
-протокол огляду предмета від 22.08.2024;
-ухвал суду від 14.08.2024, якою накладено арешт на мобільний телефон марки «ТECNO SPARK» в корпусі сірого кольору, мобільний телефон марки «Redmi 12А 4/128» Sky blue та мобільний телефон марки «Redmi 9» в корпусі синього кольору, павербанк марки «BOROFONE» модель BJ32 в корпусі чорного кольору та павербанк марки «BOROFONE» модель BJ330 в корпусі чорного кольору;
-розписка ОСОБА_4 про повернення йому мобільного телефону марки «ТECNO SPARK».
Також судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: довідку про звільнення (відбував покарання з 01.03.2023 по 20.04.2024), довідку –характеристику; рапорт-характеристику, вимогу про судимість, вироки судів від 19.12.2019 та від 15.08.2022, якими засуджено ОСОБА_5 до позбавлення волі; копію договору про благодійну діяльність від 16.07.2025. 
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. 
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст.185 КК України,які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.
Підстав, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
ІІІ. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Разом з тим, суд не вбачає ознак щирого каяття в обвинуваченого, зважаючи на послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Однак, обвинувачений на стадії судового розгляду не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, змінював свої покази, не вчиняв будь-яких дій на відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено. 
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризуються негативно, а саме згідно довідки-характеристики ОСОБА_5 порушував громадський порядок, зловживав спиртними напоями, з початку повномасштабного вторгнення РФ та окупацією займався мародерством, проживав в селі в нежилих будинках, на горищах. Також суд зважає на ту обставину, що ОСОБА_5  неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена, що підтверджує відсутність позитивних змін в його особистості й неготовність, небажання до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, стійку направленість на вчинення кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпеку, а також недієвість попередньо призначених покарань. 
Вивчення досудової доповіді Житомирського районного відділу Філії державної установи «Центр пробації» в Житомирській області щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дає підстави вважати, що останній має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства. Крім того, на думку органу пробації, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.
Виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, вищенаведені обставини справи, дані про особу обвинуваченого, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, суд дійшов висновків, що виправлення та перевиховання засудженого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого.
За переконанням суду, така міра покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням викладеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки звільнення не сприятиме меті покарання - виправленню засудженого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Підстав для призначення обвинуваченому покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.
ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема щодо запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_5 затриманий 16.02.2026 в порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою від 17.02.2026 суд обрав обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів - до 16.04.2026 включно, взявши під варту в залі суду. 
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, з метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду. 
У силу вимог ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 16.02.2026 до набрання вироком законної сили має бути зараховане у строк відбування покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі з розрахунку день за день. 
V. Рішення щодо речових доказів
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2024 по справі №295/12120/25, – скасувати.
Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Зокрема, згідно п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України: гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворене конфіскуються.
Разом з тим, ч.6 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
VІ. Процесуальні витрати та цивільний позов
Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені, загальна сума яких за проведення експертиз становить 1514,56 грн., суд вирішує відповідно до ч.2 ст.124 КПК України. 
Стосовно пред`явленого потерпілим цивільного позову до обвинуваченого про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, судом зазначається наступне.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Встановлено, що спричинені ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 180 831,20 грн. відшкодовані потерпілому не були.
Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, а шкода заподіяна потерпілим діями обвинуваченого знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненими ним злочинами, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд доходить висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ОСОБА_4 180 831,20 грн. Відтак цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі рахувати з моменту його затримання, - 16.02.2026.
Зарахувати ОСОБА_5 згідно з ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 16.02.2026 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню попереднього ув`язнення.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 180 831 (сто вісімдесят тисяч вісімсот тридцять одну) гривню 20 копійок матеріальної шкоди.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2024 по справі №295/12120/24 на мобільний телефон марки «ТECNO SPARK» в корпусі сірого кольору, мобільний телефон марки «Redmi 12А 4/128» Sky blue та мобільний телефон марки «Redmi 9» в корпусі синього кольору, павербанк марки «BOROFONE» модель BJ32 в корпусі чорного кольору та павербанк марки «BOROFONE» модель BJ330 в корпусі чорного кольору.
Речові докази по справі: 
- мобільний телефон марки «ТECNO SPARK» в корпусі сірого кольору, переданий на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 , - залишити йому як власнику;
- мобільний телефон марки «Redmi 12А 4/128» Sky blue та мобільний телефон марки «Redmi 9» в корпусі синього кольору, павербанк марки «BOROFONE» модель BJ32 в корпусі чорного кольору та павербанк марки «BOROFONE» модель BJ330 в корпусі чорного кольору -  конфіскувати для відшкодування шкоди потерпілому, завданої кримінальним правопорушенням.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя 	ОСОБА_15