Справа № 346/432/26
Провадження № 2/346/1282/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 травня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого судді Калинюка О. П.
з участю секретаря   Ковалюк А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 (одну другу) частку автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі на (одну другу) частку легкового автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова " НОМЕР_2 ", який придбано даним спадкодавцем 04.03.2013 році, тобто під час перебування у шлюбі з позивачкою. 
29.10.2019 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме у вказаному автомобілі, 

Однак, державний нотаріус відмовила позивачці у видачі вказаного свідоцтва, оскільки нотаріусу не надано документ, яким підтверджується право власності спадкодавця на цей автомобіль.
Позивачка також зазначає, що їй відомо про той факт, що свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, видане спадкодавцю, анульовано, а видати нове свідоцтво неможливо у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 як власника даного транспортного засобу. Отже, відсутність такого свідоцтва є перешкодою в реалізації прав позивачки на (одну другу) частку вказаного автомобіля. 

Щодо інших обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивачка зазначила наступне. 

08.04.2013 року приватний нотаріус Снятинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Трушик Наталія Ярославівна посвідчила і видала «довіреність» серії «ВТЕ», «№ 187667» з підробленим підписом довірительки. Згідно з цією «довіреністю» ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_3 , нібито довірила останньому права бути її представником, користуватися і розпоряджатися всім її рухомим і нерухомим майном, укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню (без права дарування) її майном.

11.04.2013 року ОСОБА_3 подав до Коломийского ВРЕВ УДАІ при УМВС України заяву про зняття з обліку вказаного автомобіля, і того ж дня цей автомобіль був знятий з обліку. Крім того, в той же день ОСОБА_3 домовився з приватним підприємством «Промавто» про продаж даного автомобіля через дану торговельну організацію.
11.04.2013 року ПП «Промавто» видало ОСОБА_3 на підставі поданих ним "довіреності" та довідки-рахунку № ДП1841894 про нібито придбання ОСОБА_5 вказаного автомобіля в даній торговельній організації. Того ж дня Коломийський ВРЕР УДАІ при УМВС України в Івано-Франківській області за заявою ОСОБА_3 N? НОМЕР_3 здійснив реєстрацію спірного автомобіля на праві власності за ОСОБА_5 з новим державним номерним знаком « НОМЕР_4 ».

11.12.2015 року між ОСОБА_3 , який нібито діяв в інтересах ОСОБА_5 як продавця, та ОСОБА_6 як покупцем укладено оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015 523. На підставі вказаного договору за заявою ОСОБА_6 за № 83011062 від 26.12.2015 року Територіальний сервісний центр 2641 МВС в Івано-Франківській області 05.01.2016 року здійснив перереєстрацію спірного автомобіля на праві власності за ОСОБА_6 , видавши державний номерний знак « НОМЕР_1 ». 
У зв`язку з даними обставинами здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2019 року за № 12016090180000244, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358 та ч.3 ст. 368-4 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

31.07.2019 року ТСЦ № 2641 скасована перереєстрація вказаного автомобіля на праві власності, а 12.03.2021 року відновлена реєстрація цього автомобіля за ОСОБА_3 .
Позивачка також зазначає, що з часу придбання спірного автомобіля і до його арешту у вказаному кримінальному провадженні даний автомобіль був у володінні та в користуванні його батьків, знаходився в гаражі та на подвір?ї будинку за адресою їх та позивачки проживання. Даний автомобіль не вибував у користування інших осіб, хоча в акті-прийманні передачі від 11.12.2015 року зазначено, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 вказаний автомобіль. Однак, фактично така дія не відбулася, автомобілем продовжував користуватися спадкодавець ОСОБА_3 .
Таким чином, оскільки цей спадкодавець та позивачка розірвали шлюб, то спадкодавець з метою уникнення поділу майна, придбаного ними в шлюбу, з використанням фіктивної "довіреності" здійснив дії лише по перереєстрації вказаного автомобіля без фактичного відчуження його своїй рідній сестрі ОСОБА_5 , а в подальшому - близькому знайомому і сусіду по будинку ОСОБА_6 , який добре знав сім?ю позивачки і відносини між батьками останнього.
В ухвалі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 року, постановленій за наслідками розгляду вказаного кримінального провадження, судом встановлено, що вказана приватний нотаріус умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_3 (тобто спадкодавцем) та ОСОБА_8 склала та видала підроблений офіційний документ , тобто вищевказану «довіреність». Вказаною ухвалою обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, тобто у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та кримінальне провадження щодо кожної з них закрито. 

Отже, вказаною ухвалою суду від 27.02.2024 року встановлено факт підроблення даної "довіреності", а саме те, що ОСОБА_5 не підписувала її. Отже, ця особа не надавала жодних повноважень своєму брату ОСОБА_3 по управлінню і розпорядженню її майном, що свідчить про відсутність її волевнявлення на придбання спірного автомобіля у ОСОБА_3 та в подальшому щодо продажу цього автомобіля відповідачу ОСОБА_6 .
Оскільки спадкодавець юридично не укладав з ПП «Промавто» договору комісії, а останнє не укладало договору купівлі-продажу вказаного автомобіля з ОСОБА_5 , то відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує набуття права власності ОСОБА_5 на вказаний автомобіль, і перереєстрація 11.04.2013 року даного автомобіля за нею здійснена з порушенням вимог законодавства.
Також позивачка вважає, що право власності на вказаний автомобіль у спадкодавця за вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу від 04.03.2013 року виникло того ж дня, з моменту передання йому спірного автомобіля, оскільки інше не встановлено цим договором. Державна реєстрація даного автомобіля на праві власності за спадкодавцем, здійснена 19.03.2013 року, і в подальшому відновлена, що є доказами визнання цього права.

Таким чином, цей автомобіль придбаний позивачкою і ОСОБА_3 за час їх шлюбу. Отже, це майно було об`єктом права спільної сумісної власності їх подружжя, і частки сторін в цьому майні рівні. Тому спадкодавець на день його смерті був власником (однієї другої) частки даного автомобіля.
Тому позивачка просить визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на (одну другу) частку вказаного автомобіля. 

Позивачка в судове засідання не не з`явилася, 11.03.2026 року надійшла її заява, в якій вона просить розглянути справу беї її участі та просить задоводьнити позов.( а.с.82)

Відповідач в судове засідання не з`явився, 05.03.2026 року надійшла його заява, в якій він визнав позов та просив розглянути справу без його участі (а. с. 79).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно з даними договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.03.2013 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 04.03.2013 року придбав автомобіль марки "Auqi Q7", 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова " НОМЕР_2 ", з пробігом: 177 000 км., за 9 000 євро. 
Відповідно до листа Територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківської області за ОСОБА_3 в період 1994-2015 років було зареєстровано автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак « НОМЕР_6 » (з 19.03.2013 року по 11.04.2013 року) 

У відповідності до змісту рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.06.2013 року, ухваленого у справі 346/3269/13-ц, шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 30.08.1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану по місту Коломия виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (актовий запис № 357), розірвано.

Згідно з даними договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523/23 від 11.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 , який нібито діяв від імені ОСОБА_5 як продавця, та ОСОБА_6 як покупцем, останнім нібито придбано спірний автомобіль.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії « НОМЕР_7 від 13.05.2019 (актовий запис № 261 від 13.05.2019 року), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 10).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58108622 від 29.10.2019 року, того дня після смерті ОСОБА_3 зареєстровано спадкову справу № 163.
Відповідно до листа Коломийської міської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 163/02-14 від 31.03.2021 року, оскільки у ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують право власності на вказаний автомобіль, то вона має право звернутися з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя ( а.с.13).

Відповідно до даних листа ТСЦ №2643 від 21.11.2024 року № 31/28/1-2643, 31.07.2019 року скасовано перереєстрацію вказаного автомобіля за власником ОСОБА_6 , а 12.03.2021 року скасовано реєстрацію вказаного автомобіля за власником ОСОБА_5 і 12.03.2021 року відновлено реєстрацію даного автомобіля за ОСОБА_3 .
Відповідно до рішення вказаного суду від 18.11.2025 року, визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та визнано в порядку спадкування за відповідачем ОСОБА_2 право власності на (одну другу) частку даного автомобіля. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.   Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктами спільної сумісної власності подружжя відповідно до частини ч.1 ст. 61 СК України можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і норма ч. 2 ст. 372 ЦК України
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведене, те, що вказаною ухвалою суду від 27.02.2024 року, яка набрала законної сили, встановлено факт підробки підпису ОСОБА_5 в "довіреності" серії «ВТЕ» № 187667 від 08.04.2013, зареєстрованої в реєстрі за №315, а 12.03.2021 року відновлено реєстрацію вказаного автомобіля за спадкодавцем ОСОБА_3 , суд вважає, що наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523/23 від 11.12.2015 року недійсним, оскільки ОСОБА_3 не мав права вчиняти будь-які дії від імені Коляндри (на той час - « ОСОБА_5 на підставі вказаної "довіреності".
Відповідно до рішення вказаного суду від 18.11.2025 року, яке набрало законної сили 01.01.2026 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015 523, укладений 11.12.2015 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який нібито діяв в інтересах продавця  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Цим же рішенням визнано в порядку спадкування за відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , жителем АДРЕСА_1 , право власності на (одну другу) частку вказаного автомобіля. 
У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч.1 п.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 

Зважаючи на вищевикладені підстави для визнання права спільної сумісної власності даного транспортного засобу та зазначені, встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 на момент смерті був власником згаданого автомобіля як об`єкта права спільної сумісної власності колишнього подружя ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 , оскільки цей автомобіль придбано в період шлюбу вказаних осіб. 
Тому суд вважає, що наявні правові підстави для визнання права власності за позивачкою як за колишнім подружжям вказаного спадкодавця, на (одну другу) частку вказаного автомобіля в порядку як об`єкта права спільної сумісної власності.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачкою позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що визнання відповідачем як єдиним спадкоємцем за законом після смерті його батька ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, статей 60, 69, 70 СК України, статей 2, 4, 5, 16, 328, 346, 392 ЦК України, та, керуючись статтями 1-18, 76-81, 89, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жителькою АДРЕСА_1 , право власності на (одну другу) частку легкового автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова " НОМЕР_2 " колір - чорний, об`єм двигуна: 2967 см. куб. 

Апеляційна скарга рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення (ухвалення) рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: 	Калинюк О. П.