Дата документу  Справа № 332/1136/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/1136/26 Головуючий в 1 інстанції Марченко Н.В. 
Провадження № 33/807/823/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 року           м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Клочкової Аліни Олександрівни (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненням адвоката Клочкової Аліни Олександрівни на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 14.02.2026 о 23-05 годині ОСОБА_1 керував автомобілем Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Скворцова, буд. 1, в місті Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом паркування без порушень Правил дорожнього руху (далі ПДР). Про повторність попереджений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР. 
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Клочкова А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події складу адміністративного правопорушення або вирішити питання щодо можливості застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення відповідно до ст. 69 КК України в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без застосування позбавлення права керувати транспортними засобами. Постанову суду вважає протиправною та незаконною. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що:
- ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України, а тому направлення та проведення огляду на стан сп`яніння повинно було здійснюватися в порядку, визначеному ст. 266-1 КУпАП, а притягнення військовослужбовця до відповідальності за виконання ним обов`язків у нетверезому стані здійснюється за ст. 172-20 КУпАП;
-під час складання протоколу ОСОБА_1 не роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі право на захист;
-посвідчення водія необхідне ОСОБА_1 для виконання обов`язків військової служби та переміщення по службі, а тому у разі притягнення його до адміністративної відповідальності просить вирішити питання щодо можливості застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення відповідно до ст. 69 КК України в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без застосування позбавлення права керувати транспортними засобами ;
-суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам сторони захисту та за відсутності сторони обвинувачення, фактично перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення.
Адвокат Клочкова А.О. надала доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначила, що судом було розглянуто справу поверхнево, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, а саме:
-зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, направлення його на огляд є безпідставним та протиправним, а тому у нього не виникло обов`язку його проходження, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-незабезпечення співробітниками патрульної поліції проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення свідчить про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку направлення на огляд;
-матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували відсторонення особи від керування транспортним засобом.
3. Позиції учасників.
В засіданні апеляційного суду захисник Клочкова А.О., яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями та не заперечувала проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просила скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити або призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України у виді штрафу без застосування позбавлення права керувати транспортними засобами.
4. Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Клочкової А.О., на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Приписами ч. 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване, законне рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-протоколу ЕПР1 №591565 від 14.02.2026 про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, від керування відсторонений, про повторність попереджений;
-акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно з якими при наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) огляд його на місці зупинки транспортного засобу не проводився у зв`язку із відмовою від проходження такого огляду. ОСОБА_1 від підписання акту відмовився. Фіксація здійснювалась БК №471245;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.02.2026, згідно з яким у зв`язку виявленими ознаками алкогольного сп`яніння і відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням поліцейським спеціальних технічних засобів його було направлено для проходження медичного огляду у КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану сп`яніння;
-рапорту працівника поліції від 14.02.2026, відповідно до якого на блокпосту під час здійснення фільтраційних заходів було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , виявлено в нього ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою та у медичному закладі водій відмовився. Відносно ОСОБА_1 складено протокол, від керування відсторонено, про повторність попереджено. Подія фіксувалась на бодікамеру 471245;
-відеозапису, на якому зафіксовано момент керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлення поліцейським у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я. 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Твердження сторони захисту про недотримання вимог ст.266-1 КУпАП під час направлення та проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та притягнення його до відповідальності за виконання ним обов`язків у нетверезому стані здійснюється за ст. 172-20 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в межах даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10, 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом з тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
До того ж, вимогами п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Отже, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та безпідставності направлення його на огляд не заслуговують на увагу.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому «Інструкція №1452/735»).
Відповідно до п.2 розділу Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак було оголошено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія. При цьому саме з внутрішнього переконання поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, випливає підстава для проведення огляду на відповідний стан сп`яніння та жоден із нормативних документів не дає водієві або його захисникові права оспорювати таку вимогу поліцейського. 
Апеляційний суд зважує на те, що на відеозаписі зафіксовано, що працівником поліції запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку із встановленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (23 год. 08 хв.). Останній відмовився. Працівник поліції роз`яснив, що у випадку відмови від проходження огляду буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Після цього поліцейський запитав чи бажає ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, на що чітко отримано також відмову (23 год. 09 хв.). Далі працівник поліції роз`яснив права (23 год. 43 хв.), склав протокол, ознайомив ОСОБА_1 з протоколом, останній поставив підписи в протоколі, в тому числі в графі про ознайомлення з правами. Під час ознайомлення та підписання протоколу ОСОБА_1 сказав, що бажає проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, та зазначив зазначене пояснення в протоколі (00 год. 09 хв.). Працівник поліції пояснив, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на місці зупинки транспортного закладу і в медичному закладі, тому на нього складено протокол. Працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 від керування відсторонений, про повторність попереджений (00 год. 11 хв.).
Твердження захисника про незабезпечення співробітниками патрульної поліції проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення є неспроможними, оскільки останній відмовився від проходження огляду, в тому числі і в закладі охорони здоров`я.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_1 у протоколі щодо бажання пройти експертизу в медичному закладі були зазначені після фіксації його відмови та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому не вказують на недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку направлення на огляд.
Крім того, як вже зазначалось склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Поліцейським дотримано вимоги закону, який регламентує як процедуру проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, так і порядок направлення водія на огляд з метою виявлення ознак алкогольного сп`яніння, так і факт фіксування такої відмови (із застосуванням технічних засобів відеозапису).
При цьому, ОСОБА_1 достовірно були відомі наслідки відмови від проходження медичного огляду, а саме складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Із правами, встановленими ст.63 Конституції України, зокрема, з правом на захист і ст.268 КУпАП водій ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджено долученим відеозаписом та підписом у протоколі. Разом з тим, вказані обставини жодним чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Що стосується доводів про невідсторонення працівниками поліції ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то зазначена обставина не підтверджена відеозаписом з бодікамери та не спростовує встановлених судом фактів керування ним транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у порядку, визначеному законом. Відтак зазначене не впливає на правильність висновків суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та не свідчить про необґрунтованість складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Надаючи юридичну оцінку доводам сторони захисту щодо розгляду справи за відсутності сторони обвинувачення, порушення судом першої інстанції принципів безсторонності та змагальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
На стадії досудового оформлення матеріалів даної справи про адміністративне правопорушення уповноважений орган Національної поліції фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним докази.
Під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості у встановленому законом порядку приймати участь у судових засіданнях, обґрунтувати свою позицію, заявляти клопотання, подавати докази. Перед судом обидві сторони були в однаковому правовому становищі. Така ж можливість надана ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду. 
Таким чином, стороні захисту повною мірою забезпечено можливість скористатися своїми правами обстоювати у суді власну позицію, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази.
Вказана позиція повністю узгоджується зі змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року (справа 208/712/19, провадження №13-47зво22).
Разом з тим, у рішенні від 16 листопада 2023 року у справі «Фігурка проти України» (заява № 28232/22) Європейський суд з прав людини дійшов висновку про відсутність порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, зазначивши, що сама по собі відсутність прокурора під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не свідчить про порушення права на справедливий суд. За відсутності ознак того, що суд перебрав на себе функції сторони обвинувачення, змінив обвинувачення, самостійно збирав чи оцінював докази на шкоду особі або іншим чином порушив принцип неупередженості, а також за умови забезпечення особі реальної можливості підготувати захист, об`єктивно виправдані сумніви щодо неупередженості суду відсутні. 
Також апелянт не погоджується з видом накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.
Надаючи правову оцінку заявленим доводам, апеляційний суд виходить з наступного.
Зокрема, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При цьому чинними нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції статті, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної статті як обов`язкове.
Водночас апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на можливість застосування ст.69 КК України за аналогією закону суперечить положенням ч.4 ст.3 КК України, відповідно до якої законодавцем чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Наведені апелянтом доводи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, а посвідчення водія необхідне для виконання обов`язків військової служби та переміщення по службі, також не можуть слугувати підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесене до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Більш того, накладене на ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається апелянт.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Призначене судом адміністративне стягнення є законним, обґрунтованим, відповідає характеру вчиненого правопорушення та накладене в межах санкції, встановленої законом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Клочкової Аліни Олександрівни залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков