ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/2615/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
позивача- не з`явились, 
відповідача 1 - Швець К.О.,
відповідача 2 - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 (головуючий суддя - Аленін О.Ю., судді: Принцевська Н.М., Філінюк І.Г.)
у справі №916/2615/24
за позовом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії",
2. Комунального підприємства "Ізмаїл-Світло"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень 
1. Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області (далі за текстом також - Міська рада) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" (далі за текстом також - ТОВ "Оператор енергії") та Комунального підприємства "Ізмаїл-Світло" (далі за текстом також - КП "Ізмаїл-Світло"), в якому просила:
- визнати недійсною додаткову угоду від 09.12.2021 №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло";
- визнати недійсною додаткову угоду від 20.09.2022 №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло";
- визнати недійсною додаткову угоду від 17.11.2022 №5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло";
- стягнути з ТОВ "Оператор енергії" на користь Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 1 306 763,62 грн.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про укладення спірних додаткових угод з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (далі за текстом - Закон про публічні закупівлі) та Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК), з огляду на що такі мають бути визнані недійсними, а надмірно сплачені грошові кошти - повернуті до бюджету, а саме на рахунок Міської ради на підставі норм статті 1212 ЦК.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
3. 08.11.2021 за результатами публічних закупівель КП "Ізмаїл-Світло" (споживач) та ТОВ "Оператор енергії" (постачальник) уклали договір №595-22 про постачання електричної енергії, предметом якого є: постачання електричної енергії згідно ДК 021:2015:09310000-5 "Електрична енергія".
4. Відповідно до пункту 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з тендерною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Ціна цього договору становить 14 215 606,55 грн, у т.ч. ПДВ - 2 369 267,76 грн.
Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону про публічні закупівлі, шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди з урахуванням умов, встановлених цим договором.
Загальний обсяг закупівлі - 4 000 000 кВт/год.
5. Відповідно до пункту 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція": Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) за 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги передачі електричної енергії становить 3,55 грн, з урахуванням ПДВ - 0,75 грн.
6. Відповідно до пункту 2 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція": Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 4 000 000 кВт/год.
7. У подальшому до вказаного договору укладено ряд додаткових угод про зменшення обсягу закупівлі та збільшення ціни (тарифу) електричної енергії.
8. Відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 17.11.2021 №1 абзац 4 пункту 5.1 договору викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг закупівлі - 3 645 027,32051 кВт/год".
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 17.11.2021 №1 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) за 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги передачі електричної енергії становить 3,90 грн, з урахуванням ПДВ - 0,65 грн.".
За умовами пункту 4 додаткової угоди від 17.11.2021 №1 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 3645027,32051 кВт/год.".
9. Відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 09.12.2021 №2 абзац 4 пункту 5.1 договору викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг закупівлі - 3 321 403,39953 кВт/год.".
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 09.12.2021 №2 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) за 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги передачі електричної енергії становить 4,28 грн, з урахуванням ПДВ - 0,71 грн.".
За умовами пункту 4 додаткової угоди від 09.12.2021 №2 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 3 321 403,39953 кВт/год.".
10. Відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 20.09.2022 №4 абзац 4 пункту 5.1 договору викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг закупівлі - 3 207 456,3731 кВт/год.".
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 20.09.2022 №4 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) за 1 кВт*год електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги передачі електричної енергії становить 4,61 грн, з урахуванням ПДВ - 0,77 грн.".
За умовами пункту 4 додаткової угоди від 20.09.2022 №4 пункт 1 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 3 207 456,3731 кВт/год.".
Згідно з пунктом 8 додаткової угоди від 20.09.2022 №4 зміни набувають чинності з 01.09.2022.
11. Відповідно до пункту 3 додаткової угоди від 17.11.2022 №5 абзац 3 пункту 5.1 договору викладений в наступній редакції: "Загальний обсяг закупівлі - 3 207 456,3731 кВт/год.".
Згідно з пунктом 4 додаткової угоди від 17.11.2022 №5 пункт 1, пункт 2 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викладений в наступній редакції: "Найменування Товару: ДК 021:2015 09310000-5-Електрична енергія;
Одиниця виміру: кВт*год; 
Кількість: 1 913 516, Ціна за одиницю, грн з ПДВ: 08.11.2021 - 31.08.2022 - 4,28; Вартість, грн з ПДВ: 8 189 848,49 грн;
Кількість: 477 143, Ціна за одиницю, грн з ПДВ: 01.09.2022-31.10.2022 - 4,61, Вартість, грн з ПДВ: 2 199 629,23 грн;
Кількість: 765 225,766, Ціна за одиницю, грн з ПДВ: з 01.11.2022 - 5,00, Вартість, грн з ПДВ: 3 826 128,83 грн;
Всього: Кількість: 3 155 584,766, Вартість, грн з ПДВ: 14 215 606,55 грн.".
Згідно з пунктом 6 додаткової угоди від 17.11.2022 №5 зміни набувають чинності з 01.11.2022.
12. За умовами додаткової угоди від 29.11.2022 №6 до договору сторони дійшли згоди зменшити обсяги закупівлі та внести зміни до договору і викласти в новій редакції наступні пункти договору:
Пункт 5.1 Розділу 5 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" викласти в наступній редакції: Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з тендерною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Ціна цього договору становить 13 170 227,72 грн, у т.ч. ПДВ - 2 195 037, 95 грн.
Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону про публічні закупівлі, шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди з урахуванням умов, встановлених цим договором.
Загальний обсяг закупівлі - 2946809 кВт/год.".
13. Додатковою угодою від 13.12.2022 №7 до договору відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 41 Закону про публічні закупівлі, а саме "Зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника", сторони домовились зменшити загальну вартість договору на 1 685 950,00 грн та внести відповідні зміни до договору:
Пункт 5.1 Розділу 5 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" викласти в наступній редакції: "Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з тендерною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Ціна цього договору становить 11 484 277,72 грн, у т.ч. ПДВ - 1 914 046,27 грн.
Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону про публічні закупівлі, шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди з урахуванням умов, встановлених цим договором.
Загальний обсяг закупівлі - 2 609 619 кВт/год.".
Пункт 2 додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викласти в наступній редакції: "Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 2 609 619 кВт*год.".
14. На виконання умов договору з урахуванням додаткових угод до нього споживач та постачальник склали відповідні акти приймання-передачі: від 31.01.2022 №53, від 28.02.2022 №359, від 31.03.2022 №857, від 30.04.2022 №128, від 31.05.2022 №1711, від 30.06.2022 №2076, від 31.07.2022 №2392, від 31.08.2022 №2748, від 30.09.2022 №3063, від 31.10.2022 №3424, від 30.11.2022 №3819, від 13.12.2022 №4166.
15. КП "Ізмаїл-Світло" перераховано на рахунок ТОВ "Оператор енергії" кошти на підставі платіжних доручень: від 18.03.2022 №317 на суму 1 464 021,08 грн, від 12.04.2022 №337 на суму 1 191 881,57 грн, від 05.05.2022 №361 на суму 966 732,16 грн, від 03.06.2022 №382 на суму 815 845,04 грн, від 07.07.2022 №404 на суму 739 960,64 грн, від 11.08.2022 №427 на суму 664 880,88 грн, від 12.09.2022 №447 на суму 787 169,04 грн, від 20.10.2022 №473 на суму 1 033 451,36 грн, від 07.11.2022 №495 на суму 1 166 177,87 грн, від 19.12.2022 №518 на суму 1 080 750,00 грн, від 14.02.2022 №297 на суму 1 559 358,08 грн, від 19.12.2022 №530 на суму 14 050,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
16. Господарський суд Одеської області рішенням від 07.11.2024 у справі №916/2615/24 у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.
17. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні додаткові угоди суперечать нормам ЦК та Закону про публічні закупівлі, тому мають бути визнані недійсними.
Водночас, оцінюючи належність та ефективність позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод, без заявлення вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 13.12.2022 №7, якою сторони визначили остаточний обсяг та загальну вартість електричної енергії, що є наслідком відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 1 безпідставно одержаних бюджетних коштів, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки задоволення вимог про визнання недійсними додаткових угод №№2, 4, 5 без задоволення вимоги про стягнення безпідставно одержаних коштів не призведе до поновлення порушених прав позивача.
18. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 04.02.2026 рішення Господарського суду Одеської області від 07.11.2024 у справі №916/2615/24 скасував. 
Позов задовольнив. 
Визнав недійсною додаткову угоду від 09.12.2021 №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло".
Визнав недійсною додаткову угоду від 20.09.2022 №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло". 
Визнав недійсною додаткову угоду від 17.11.2022 №5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 08.11.2021 №595-22, укладену між ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло". 
Стягнув з ТОВ "Оператор енергії" на користь Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області 1 306 763,62 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.
19. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що:
(1) додатковими угодами №№2, 4, 5 до договору ціну за 1 кВт*год електричної енергії збільшено в кінцевому результаті більш ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, що призвело до значного підвищення ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів постачання електричної енергії, що суперечить вимогам ЦК та Закону про публічні закупівлі, а відтак такі (додаткові угоди №№2, 4, 5 до договору) підлягають визнанню недійсними як такі, що не відповідають вимогам пунктів 2, 7 частини п`ятої статті 41 вказаного Закону;
(2) додатковими угодами від 29.11.2022 №6 та від 13.12.2022 №7 не змінювалась ціна за одиницю товару, а лише були визначені загальна вартість та кількість товару, тоді як норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону про публічні закупівлі визначають заборону збільшення ціни саме за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Посилання суду першої інстанції та відповідача на те, що з огляду на загальну вартість та обсяг електричної енергії, шляхом ділення, за додатковою угодою №6 вартість 1кВт*год складає 4,46 грн (13 170 227,72 грн / 2 946 809 кВт/год), за додатковою угодою №7 - 4,40 грн (11 484 277,72 грн / 2 609 619 кВт/год), оскільки таке визначення є лише довільним тлумаченням та припущенням, які не визначено умовами вказаних додаткових угод;
(3) оскільки додаткові угоди №№2, 4 та 5 до договору є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між КП "Ізмаїл-Світло" та ТОВ "Оператор енергії" щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись додатковою угодою від 17.11.2022 №1, якою визначено ціну за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн. З урахуванням гранично визначеної ціни за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн переплата складає 1 306 763,62 грн.
Грошові кошти в сумі 1 306 763,62 грн є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "Оператор енергії", підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути Міській раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування 
20. ТОВ "Оператор енергії" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі №916/2615/24 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 07.11.2024 у справі №916/2615/24, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.
21. Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції у цій справі скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи, що апеляційний суд не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, від 12.08.2021 у справі №910/17567/19, від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, щодо застосування статті 1212 ЦК, з огляду на що неправильно застосував до спірних правовідносин норми цієї статті;
- від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 20.03.2019 у справі №607/5422/16-ц, від 27.11.2019 у справі №396/29/17, від 13.07.2021 у справі №927/550/20, щодо застосування статей 216, 1212 ЦК;
- від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, щодо належного та ефективного способу захисту, внаслідок чого помилково визнав належним способом захисту стягнення грошових коштів з відповідача на підставі статті 1212 ЦК, не застосувавши наслідки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав;
- від 21.11.2025 у справі №920/19/24, з приводу способу захисту в цій категорії справ та матеріально-правової підстави позовних вимог.
22. Також скаржник вказує на те, що апеляційний суд при застосуванні статті 1212 ЦК не врахував "принцип справедливості", розкритий в рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 та від 02.11.2004 №15-рп/2004, за яким, у разі визнання недійсними додаткових угод до договору, відповідальність повинен нести не тільки постачальник.
23. Доводи скаржника зводяться до того, що:
(1) неприйняття апеляційним судом посилань суду першої інстанції та відповідача на визначення вартості 1кВт*год електричної енергії за додатковими угодами №№6, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу шляхом ділення з посиланням на те, що таке визначення є лише довільним тлумаченням та припущенням, які не визначено умовами вказаних додаткових угод, є запереченням очевидних фактів та простих законів математики, адже саме так визначається ціна за 1кВт*год електричної енергії за договором (ділення загальної вартості електроенергії на загальний об`єм її споживання є ціною за одиницю електроенергії). Саме така ціна за одиницю підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі електроенергії;
(2) суд апеляційної інстанції неправомірно виснував про необхідність стягнення з відповідача 1 спірних грошових коштів на підставі норм статті 1212 ЦК, не врахувавши, що додаткові угоди №№6, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу є чинними та ніким не оскаржуються, а тому в силу статті 204 ЦК є обов`язковими до виконання сторонами, тобто наявна правова підстава для сплати цих грошових коштів за договором.
Сам факт існування та не оскарження додаткових угод №№6, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу унеможливлює застосування статті 1212 ЦК, незалежно від того, чи відбувалась збільшення ціни за договором або ні;
(3) норми статті 1212 ЦК не підлягають застосуванню до спірних правовідносин також з інших підстав, а саме з огляду на те, що в разі визнання недійсними додаткових угод, на підстав яких здійснювалась поставка електричної енергії, підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину, передбачені статтею 216 ЦК.
Оскільки між сторонами наявні договірні відносини, врегульовані договором про постачання електричної енергії та додатковими угодами до нього, правовими наслідками визнання недійсними додаткових угод до договору є повернення сторін до первинного стану, який існував до моменту укладення таких додаткових угод. У такому разі правильним та справедливим було б застосування саме двосторонньої реституції, оскільки ТОВ "Оператор Енергії" не продовжувало б постачання електричної енергії за первинною ціною та ініціював би процедуру розірвання договору;
(4) у цій справі матеріально-правовою підставою позову позивач визначав статтю 1212 ЦК, що з огляду на практику Верховного Суду є неправильним, адже ця норма підлягає застосування в позадоговірному порядку, тоді як апеляційний суд визнав належним способом захисту стягнення грошових коштів з відповідача 1 саме на підставі статті 1212 ЦК, не застосувавши наслідки обрання позивачем неналежного способу захисту.
Позиція Верховного Суду
24. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Предметом розгляду в цій справі є вимоги про визнання недійсними додаткових угод №№2, 4, 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу та стягнення на підставі 1212 ЦК грошових коштів, які складають різницю між сумою, яка фактично сплачена відповідачу 1 за цими додатковими угодами, та сумою, що підлягала сплаті за електричну енергію за ціною договору з урахуванням додаткової угоди від 17.11.2022 №1.
26. У аспекті предмета спору за заявленими у цій справі вимогами, висновків судів попередніх інстанцій (пункти 17, 19 цієї постави), зокрема, висновків апеляційного суду, який задовольнив ці вимоги, та доводів касаційної скарги (пункт 23 цієї постанови) в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження (пункт 21 цієї постанови), під час касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції підлягає з`ясуванню питання стосовно правомірності за`явлення позивачем та, відповідно, задоволення апеляційним судом, вимоги про стягнення з відповідача 1 спірних грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК, відповідно, щодо належності та ефективності обраного позивачем у цій справі способу захисту.
Щодо правомірності стягнення спірних грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК
27. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
28. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
29. За змістом оскаржуваної постанови апеляційного суду, визнавши недійсними спірні у цій справі додаткові угоди №№2, 4, 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу, якими ціну за 1 кВт*год електричної енергії збільшено в кінцевому результаті більш ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, що призвело до значного підвищення ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів постачання електричної енергії, що суперечить вимогам ЦК та Закону про публічні закупівлі, що скаржник за текстом касаційної скарги в межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) не оскаржує, апеляційний суд дійшов висновку, що грошові кошти в сумі 1 306 763,62 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути Міській раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
30. Не погоджуючись з такими висновками апеляційного суду, скаржник, серед іншого, стверджує, що наявність додаткових угод від 29.11.2022 №6 та від 13.12.2022 №7 до договору про постачання електричної енергії споживачу, які є чинними та ніким не оскаржуються, а тому в силу статті 204 ЦК є обов`язковими до виконання сторонами, тобто наявна правова підстава для сплати цих грошових коштів за договором, унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК, а саме стягнення на підставі цієї норми спірних грошових коштів.
31. У аспекті цих доводів скаржник за текстом касаційної скарги в межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) посилається на правові висновки Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, зокрема, стосовно того, що:
- оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17);
- у разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (постанова Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №910/17567/19);
- відповідно до змісту статті 1212 ЦК зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанови Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, від 25.06.2018 у справі №314/3995/15, від 11.07.2018 у справі №752/18477/15-ц).
32. Проте доводи скаржника в цій частині, зокрема, в аспекті наведених ним правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, жодним чином не спростовують висновків апеляційного суду, який, встановивши, що крім спірних у цій справі додаткових угод №№2, 4, 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу, сторони уклали ще додаткові угоди №№6, 7, вважав, що за змістом таких сторони не змінювали ціну за одиницю товару (електричної енергії), а запроваджені зміни стосувались лише зміни загальної вартості та кількості товару, тоді як норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону про публічні закупівлі визначають заборону збільшення ціни саме за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
33. Крім цього у межах визначеної підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК), зокрема, в аспекті наведених в цій частині правових висновків Верховного Суду, скаржник не доводить, що додаткові угоди №№6, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу є додатковими угодами, якими сторони збільшили саме ціну за одиницю товару, а не лише змінили загальну вартість та кількості товару, як зазначив апеляційний суд, зокрема з огляду на те, що:
- за умовами додаткової угоди від 29.11.2022 №6 сторони дійшли згоди зменшити обсяги закупівлі та внести зміни до договору і викласти в новій редакції наступні пункти договору, а саме пункт 5.1 розділу 5 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" викласти в наступній редакції: 
"Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з тендерною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього договору.
Ціна цього договору становить 13 170 227,72 грн, в т.ч. ПДВ - 2 195 037, 95 грн.
Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону про публічні закупівлі, шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди з урахуванням умов, встановлених цим договором.
Загальний обсяг закупівлі - 2 946 809 кВт/год.";
- за умовами додаткової угоди від 13.12.2022 №7 відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 41 Закону про публічні закупівлі, а саме "Зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника", сторони домовились зменшити загальну вартість договору на 1 685 950,00 грн та внести відповідні зміни до договору.
Пункт 5.1 розділу 5 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" викласти в наступній редакції: 
"Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з тендерною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Ціна цього договору становить 11 484 277,72 грн, в т.ч. ПДВ - 1 914 046,27 грн.
Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону про публічні закупівлі, шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди з урахуванням умов, встановлених цим договором.
Загальний обсяг закупівлі - 2609619 кВт/год.
Пункт 2) додатка 2 до договору "Комерційна пропозиція" викласти в наступній редакції: Загальний обсяг постачання електричної енергії, кВт*год: 2 609 619 кВт*год.".
34. Доводи скаржника в частині неприйняття апеляційним судом посилань суду першої інстанції та відповідача на визначення вартості 1кВт*год електричної енергії за додатковими угодами №№6, 7 про постачання електричної енергії споживачу шляхом ділення з посиланням на те, що таке визначення є лише довільним тлумаченням та припущенням, які не визначено умовами вказаних додаткових угод, що скаржник вважає запереченням очевидних фактів та простих законів математики, адже саме так визначається ціна за 1кВт*год електричної енергії за договором (ділення загальної вартості електроенергії на загальний об`єм її споживання є ціною за одиницю електроенергії), Суд відхиляє, так як такі (доводи) не обґрунтовані належним чином визначеною скаржником підставою касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК), а також іншими підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктами 2-3 частини другої статті 287 ГПК, а отже знаходяться поза межами поставлених перед Верховним Судом питань у межах цієї справи.
35. Вказуючи на те, що (1) саме така ціна за одиницю (1кВт*год), визначена шляхом ділення (за додатковою угодою №6 складає 4,46 грн (13 170 227,72 грн / 2 946 809 кВт/год), за додатковою угодою №7 - 4,40 грн (11 484 277,72 грн / 2 609 619 кВт/год) підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі електроенергії; (2) первинна ціна (тариф) електричної енергії в розмірі 3,55 грн за договором про постачання електричної енергії від 08.11.2021 №595-22 була розрахована шляхом ділення загальної вартості договору на загальний обсяг закупівлі (14 215 606,55 грн / 4 000 000 кВт/год), скаржник за текстом касаційної скарг не доводить порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не визначає підставою касаційного оскарження пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК, що кореспондується з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК, що надавало б Суду можливість належним чином відреагувати на відповідні доводи.
36. За наведеного, наявність чинних та ніким не оскаржених додаткових угод №№6, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу, за змістом яких сторони не змінювали ціну за одиницю товару (електричної енергії), а запроваджені зміни стосувались лише зміни загальної вартості та кількості товару, не спростовує висновків апеляційного суду, який, визнавши недійсними спірні додаткові угоди №№2, 4 та 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу, вважав, що (1) правовідносини між КП "Ізмаїл-Світло" та ТОВ "Оператор енергії" щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись додатковою угодою від 17.11.2022 №1, якою визначено ціну за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн; (2) з урахуванням гранично визначеної ціни за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн переплата складає 1 306 763,62 грн, які відповідач зобов`язаний повернути Міській раді, що відповідає приписам, зокрема, статті 1212 ЦК, так як такі грошові кошти є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "Оператор енергії", підстава їх набуття відпала.
37. Стосовно доводів скаржника в частині того, що норми статті 1212 ЦК не підлягають застосуванню до спірних правовідносин також з інших підстав, а саме з огляду на те, що в разі визнання недійсними додаткових угод, на підстав яких здійснювалась поставка електричної енергії, підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину, передбачені статтею 216 ЦК, Суд зазначає таке.
38. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
39. Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21)
40. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).
41. У постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, на яку скаржник посилається за текстом касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що відповідно до статей 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У такому разі двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.
42. Водночас у цій справі за встановлених, зокрема, апеляційним судом обставин, відповідач 2 не здійснив поставку товару (електричної енергії) на відповідну суму, така (сума) з урахуванням гранично визначеної додатковою угодою від 17.11.2022 №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу ціни за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн становить переплату, тобто різницю, між сумою, яка фактично сплачена відповідачу 1 за цими додатковими угодами, та сумою, що підлягала сплаті за електричну енергію за ціною договору з урахуванням додаткової угоди від 17.11.2022 №1, а отже, відсутні передумови для застосування двосторонньої реституції відповідно до частини першої статті 216 ЦК, як про це вказує скаржник.
43. Посилання скаржника в цій частині на правові висновки Верховного Суду, від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 20.03.2019 у справі №607/5422/16-ц, від 27.11.2019 у справі №396/29/17, щодо застосування статей 216, 1212 ЦК, Суд відхиляє з огляду на таке.
44. У наведених скаржником постановах Верховний Суд виснував, що:
- грошові кошти, отримані стороною за договором, не можуть стягуватися на підставі статті 1212 ЦК у разі нікчемності додаткової угоди до цього договору.
Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є частина перша 1 статті 670 ЦК, а стаття 1212 ЦК застосуванню до цих правовідносин не підлягає (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19);
- застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу.
Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що між сторонами не був укладений договір, помилково ототожнив неукладення договору із його нікчемністю через недодержання вимог закону щодо форми, тому дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин статті 216 ЦК (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №607/5422/16-ц);
- системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК свідчить, що:
(а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;
(б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;
(в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №396/29/17).
45. Водночас у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, розглядаючи спір щодо визнання недійсним договору, укладеного в порядку Закону про публічні закупівлі, та повернення сплачених за ним коштів, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що отримані відповідачем грошові кошти, які фактично складають різницю між сумою, яка сплачена відповідачу за додатковими угодами, та сумою, що підлягала сплаті за електричну енергію за ціною договору (виходячи з різниці ціни за одиницю товару, передбаченої договором, і ціни, встановленої спірними додатковими угодами), є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
46. У постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 (пункт 181), на яку скаржник посилався за текстом касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що оскільки спірні у цій справі додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК, у заявленому розмірі відповідач має повернути, і суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про стягнення з відповідача цих коштів (пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22).
47. Доводи скаржника з посиланням на постанову великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24 в частині того, що: - належною підставою для стягнення грошових коштів, отриманих за такими угодами, є саме спеціальні норми щодо двосторонньої реституції, а не статті 1212 ЦК; - у справі №920/19/24 до спірних відносин застосовувалась стаття 670 ЦК, що також має логічне пояснення, оскільки між сторонами залишились договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено або поставлено менший об`єм товару за ціну, встановлену договором), є частина перша статті 670 ЦК, а стаття 1212 цього Кодексу застосуванню до цих правовідносин не підлягає, Суд відхиляє, так як у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду про зазначене скаржником не виснувала.
48. Суд наголошує, що враховуючи ієрархію правових висновків Верховного Суду, висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів (постанова Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №166/1222/20), а відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення подібних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
49. З огляду на наведене та враховуючи, що спірні додаткові угоди №№2, 4, 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу є недійсними та не породжують правових наслідків, апеляційний суд цілком обґрунтовано вважав, що грошові кошти, які складають переплату з урахуванням гранично визначеної згідно з додатковою угодою від 17.11.2022 №1 до договору ціни за 1 кВт*год у розмірі 3,90 грн, якою мали регулюватися правовідносини між КП "Ізмаїл-Світло" та ТОВ "Оператор енергії" щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "Оператор енергії", підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути Міській раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
50. При цьому Суд враховує, що такі висновки апеляційного суду повністю узгоджуються з правовою позицією саме Великої Палати Верховного Суду, що скаржник у контексті визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) з посиланням на відповідні правові висновки Верховного Суду жодним чином не спростовує.
Щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту 
51. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
52. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК).
53. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 ГПК).
54. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
55. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
56. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
57. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
58. Велика Палата неодноразово виснувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, на які скаржник посилається за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження).
59. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, на яку скаржник також покликається за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження).
60. Крім цього Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15- ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, на які скаржник посилається за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження).
61. Положення частини другої статті 16 ЦК передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
62. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
63. Відповідно до частин першої та третьої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин першої - третьої, п`ятої, шостої статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
64. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
65. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 ЦК зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15 та постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №925/1276/19).
66. Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, на яку скаржник покликається за текстом касаційної скарги).
67. У постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, на яку скаржник також посилається за текстом касаційної скарги,  Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК).
68. При цьому Суд враховує, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21, уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, на які скаржник посилається за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження, зазначивши, що:
"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.
Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.
Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
Водночас, у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, можливості проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.".
69. З огляду на зазначене заявлення Міською радою як органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, вимоги про визнання недійсними укладених ТОВ "Оператор енергії" та КП "Ізмаїл-Світло", засновником якого є Міська рада, додаткових угод №№2, 4, 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу, у поєднанні з вимогою стягнення з ТОВ "Оператор енергії" сплачених за цими додатковими угодами грошових коштів, які складають різницю, між сумою, яка фактично сплачена відповідачу 1 за цими додатковими угодами, та сумою, що підлягала сплаті за електричну енергію за ціною договору з урахуванням додаткової угоди від 17.11.2022 №1, є належним та ефективним способом захисту, який відповідає характеру спірних у цій справі правовідносин та спрямований на реальне відновлення порушеного права/інтересу, що скаржник, з огляду на наведене раніше у цій постанові, у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) жодним чином не спростовує.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
71. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
72. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для її зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.
Розподіл судових витрат 
73. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" залишити без задоволення.
2.Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі №916/2615/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко 

В.І. Студенець