ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3394/25	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/595/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
суддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
за участю секретаря — Дідух М.Є.,
представника позивача — адвоката Демчука Є.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу №601/3394/25 за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” - адвоката Демчука Євгена Вікторовича на додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року (ухвалене суддею Мочальською В.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, 

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебувала справа за позовом ТОВ «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення у даній справі не було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
28 січня 2026 року року представник ОСОБА_1 - адвокат Іванько О.С. подала через систему “Електронний суд” заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучено копії доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу.
Заява обґрунтовувалась тим, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача було заявлено про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Водночас посилалась на те, що фактичний розмір витрат на професійну правничу допомогу за надані послуги у даній справі становить 10 000 грн.
На підставі наведеного, просила заяву задовольнити та стягнути з позивача на користь відповідача вищезазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Додатковим рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ “Західна агровиробнича компанія” - адвокат Демчук Є.В. просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву не було зроблено заяви про надання доказів після ухвалення рішення у справі, а також на те, що докази не були подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Посилається на неналежність доданих до заяви доказів, оскільки платіжна інструкція дає підстави стверджувати, що платником була інша особа, а не Самборська Г.І.., та звертає увагу на те, що підпис ОСОБА_1 на договорі про надання правничої допомоги різниться із підписом, що містить в додатковій угоді від 14.03.2018 року до договору оренди землі від 25.06.2016 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Іванько О.С. просить відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення залишити без змін.
Вважає апеляційну скаргу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування додаткового рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року по цивільній справі №601/3394/25 є незаконними та необґрунтованими.
Вказує на те, що заявляючи у відзиві на позовну заяву про стягнення із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката та надаючи відповідні докази на підтвердження таких витрат, відповідач розраховував на те, що такі витрати будуть стягнені при ухваленні кінцевого судового рішення, а так як суд першої інстанції постановляючи рішення, питання про судові витрати не вирішував, адвокат, у межах строку, встановленого ст. 270 ЦПК України, подав відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення.
Отже вважає, якщо стороною було документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.
В судовому засіданні представник позивача — адвокат ДемчукЄ.В. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.
В судове засідання представник відповідачки — адвокат Іванько О.С. не з`явилася, однак подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, заперечує проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі №520/8309/18, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в ухвалах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №750/14822/21, від 24 травня 2023 року у справі №446/2455/21.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналізуючи вищевикладене, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що у відзиві на позовну заяву, стороною відповідача не заявлялося про те, що докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як визначено ч.8 ст.141 ЦПК України. Навпаки, представник відповідача у прохальній частині відзиву на позов просив стягнути такі витрати, причому жодних доказів на підтвердження не надав.
Так, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області у даній справі, яким відмовлено у задоволенні позову, було ухвалено 19 січня 2026 року.
Однак сторона відповідача не подала в місцевий суд до 19 січня 2026 року докази понесення витрат на правничу допомогу та не подала заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Разом з тим, в заяві про ухвалення додаткового рішення, яка подана 28.01.2026 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України, не зазначено обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат у суді першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі, а також відсутнє клопотання про поновлення строку подання таких доказів.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 — адвоката Іванько О.С. про ухвалення додаткового рішення, слід відмовити.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, що стосуються долучених до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на відмову у задоволенні заяви з вищезазначених підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія”— задовольнити.
Додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 — адвоката Іванько Олени Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29 травня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Храпак Н.М.

Хома М.В.