Справа № 560/168/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

05 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , що оформлена листом №5553 від 16.12.2025, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю I (А групи);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю I (А групи).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та звернувся до командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи та за станом здоров`я потребує стороннього догляду. Позивач вказує, що разом із рапортом подав документи, які підтверджують інвалідність батька, потребу в постійному догляді та відсутність інших осіб, які могли б такий догляд здійснювати. Незважаючи на це, листом від 16.12.2025 №5553 військова частина відмовила у його звільненні, пославшись на наявність інших членів сім`ї. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки інші родичі через стан здоров`я, сімейні обставини не мають можливості забезпечувати необхідний догляд за батьком, а тому просить визнати відмову відповідача протиправною та зобов`язати військову частину прийняти рішення про його звільнення з військової служби. 
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що підстави для звільнення позивача з військової служби, передбачені абзацом тринадцятим пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відсутні, оскільки для такого звільнення необхідною є сукупність двох умов: наявність потреби батька в постійному догляді та відсутність інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або підтвердження того, що вони самі потребують постійного догляду. Відповідач не заперечує факт встановлення батькові позивача інвалідності І А групи та потреби у сторонньому догляді, однак вказує, що у позивача є рідна сестра, а надані документи не підтверджують її нездатність здійснювати догляд за батьком. Крім того, на думку відповідача, висновок щодо сестри містить лише рекомендацію щодо отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та не свідчить про потребу в постійному сторонньому догляді чи наявність когнітивних порушень. Відтак відповідач вважає, що позивач не довів відсутності інших осіб, які зобов`язані та можуть здійснювати догляд за батьком, а тому оскаржувана відмова у звільненні є правомірною, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю
У відповіді на відзив позивач зазначає, що відмова у його звільненні є необґрунтованою, оскільки актом обстеження сімейного стану підтверджено необхідність здійснення ним постійного догляду за батьком та відсутність інших осіб, які можуть такий догляд забезпечити. Позивач вказує, що сестра через стан здоров`я сама потребує догляду, мати є особою похилого віку та не може здійснювати догляд, брат проходить військову службу, а тому доводи відповідача про наявність інших членів сім`ї, здатних доглядати за батьком, не відповідають фактичним обставинам справи. Також позивач наголошує, що висновок ЛКК щодо сестри є належним доказом її стану здоров`я.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Батько позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю І А групи безстроково та відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №379861 від 10.03.2021 потребує постійного стороннього догляду. 
Родинні відносини між позивачем та ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17.03.1983.
З матеріалів справи встановлено, що шлюб між батьками позивача – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – розірвано 05.07.2025, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .
Сестра позивача, ОСОБА_4 , має порушення функцій організму, у зв`язку з чим відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 13.06.2025 №200 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідно до акта обстеження сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2025 №13025 встановлено необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 та зазначено про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
У зв`язку з наведеними обставинами позивач 12.11.2025 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І А групи.
До рапорту позивачем долучено документи на підтвердження інвалідності батька, необхідності здійснення за ним постійного догляду, а також відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть або зобов`язані здійснювати такий догляд.
Листом від 16.12.2025 №5553 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відмову у звільненні з військової служби, зазначивши, що надані документи не підтверджують наявності достатніх підстав для звільнення, оскільки існують інші особи, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Суд звертає увагу, що пункт 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ містить широкий перелік підстав звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, серед яких передбачено і таку підставу як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абз. 13).
Суд враховує, що 18.05.2024 набув чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” №3633-IX від 11.04.2024, яким внесено зміни до Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (у редакції до внесення змін Законом №3633-IX) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
На відміну від попередньої редакції, яка підставою для звільнення визначала саму лише наявність батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, нова редакція в цьому контексті дозволяє звільнення з військової служби лише при необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тобто, аналіз положень підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII свідчить про те, що для звільнення з військової служби необхідною є наявність таких умов:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка);
- наявність у осіб, які потребують догляду, I чи II групи інвалідності;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Підставою для відмови щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І А групи, слугувала посилання на інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача, а саме сестра позивача - ОСОБА_4 .
Аналізуючи наведені підстави відмови у звільненні з військової служби позивача, суд враховує таке.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).
Інструкція визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (п. 14.28 Інструкції).
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення, а розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531, який набрав чинності 08.08.2024, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).
Пунктом 9 Порядку №531 унормовано, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №531 відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю І А групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта оглядку медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №379861 від 10.03.2021.
Спірним питанням у даній справі є доведення (не доведення) позивачем відсутності в ОСОБА_2 (батька позивача) - особи з інвалідністю І А групи, який потребує постійного стороннього догляду, інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які могли б здійснювати постійний догляд за нею.
Перелік осіб які відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення зокрема визначений у пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
У постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 викладено правовий висновок, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І А групи, стало посилання відповідача на наявність у останнього доньки - ОСОБА_4 , яка, на думку відповідача, може здійснювати такий догляд.
Як встановлено судом, шлюб між батьками позивача розірвано, а тому мати позивача не є членом сім`ї ОСОБА_2 у розумінні спірних правовідносин та не може розглядатися як особа, на яку покладається обов`язок здійснення постійного догляду за ним. 
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що сестра позивача має порушення функцій організму, у зв`язку з чим висновком лікарсько-консультативної комісії від 13.06.2025 №200 їй рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що зазначений висновок ЛКК не підтверджує неможливість сестри позивача здійснювати догляд за батьком. 
Також, суд враховує, що актом обстеження сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2025 №13025 встановлено не лише необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , а й відсутність інших осіб, які можуть забезпечити такий догляд. Вказаний акт складений уповноваженим органом за результатами перевірки сімейного стану військовослужбовця та містить висновки щодо обставин, які мають значення для вирішення питання про звільнення з військової служби.
При цьому відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування відомостей, викладених в акті обстеження сімейного стану, а також доказів того, що сестра позивача фактично має можливість здійснювати постійний догляд за батьком або що такий догляд реально здійснюється іншими особами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність усіх передбачених абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» умов для звільнення з військової служби, а саме: необхідність здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І А групи та потребує стороннього догляду, а також відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які фактично можуть забезпечити такий догляд.
За таких обставин відмова Військової частини НОМЕР_1 , оформлена листом від 16.12.2025 №5553, є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправною. 
Враховуючи, що питання про звільнення військовослужбовця належить до дискреційних повноважень уповноваженого командування та потребує прийняття відповідного рішення за результатами розгляду рапорту, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 16.12.2025 №5553, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І А групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.11.2025 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	

Головуючий суддя 		П.І. Салюк