ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/1072/26
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, які призвели до невиконання вимог ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та, як наслідок, до ненарахування та невиплати їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи із розміру, встановленого ст.50 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 № 230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй з 09.07.2025 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як інваліду III групи, захворювання якого пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, виходячи із розміру, встановленого ст.50 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 № 30/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивачка аргументуючи позовні вимоги зазначає, що є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії та перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII). Наголошує, що відповідач до її пенсії позивача донараховує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, однак її розмір має становити не менше 50% мінімальної пенсії за віком.
Ухвалою від 19.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
26.02.2026 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд вважає за необхідне вказати про таке.
Встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю передбачену положеннями ст.50 Закону № 796-XII.
Позивачка є постраждалою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), що підтверджується відповідним посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи та їй встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою, про свідчить довідка до акту огляду МСЕК, копія якої міститься в матеріалах справи.
Вважає, що відповідач проводить їй нарахування та виплата додаткової пенсії відповідно до статті 50 Закону №796-XII, у розмірі значно нижчому, ніж той, який передбачений у статті 50 Закону № 796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
На звернення щодо приведення розміру пенсії у відповідність до вимог ст. 50 Закону позивач отримала відмову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зважає на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян.
Тож, виходячи зі змісту ст. 16 Конституції України обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 зазначив, що недопустимо скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави.
Отже, скасування пільг, компенсацій та гарантій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, тому зазначені пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України, оскільки норми Конституції України зобов`язують державу нести відповідальність за впровадження системи заходів щодо розв`язання проблем, пов`язаних із забезпеченням захисту прав, інтересів, гарантій, наданих особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом №796-ХІІ.
Питання нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю осіб, які віднесені до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано положеннями ст. 50 Закону № 796-XII, яка неодноразово зазнавала змін, як і ст. 54 Закону № 796-XII щодо застосування якої зроблено висновок в постанові Верховного Суду від 10.12.2024 р. в справі № 240/1121/24.
Відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII, в редакції Закону № 230/96ВР, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Надалі, 01.01.2008 р. набрав чинності Закон України від 28.12.2007 р. № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (в подальшому - Закон № 107-VI), яким, серед іншого, було внесено зміни до Закону № 796-XII та викладено статтю 50 Закону № 796-XII в такій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.
Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнав неконституційними положення Закону № 107-VI, зокрема, в частині внесення змін до статті 50 Закону № 796-XII, мотивуючи таке рішення тим, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.
28.12.2014 р. прийнято Закон № 76-VIII, яким статтю 50 Закону № 796-XII викладено у такій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердив Порядок №1210, за змістом п. 13 якого (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 р. №112), особам, що належать до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам з інвалідністю IІІ групи, встановлюється щомісячна додаткова пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 170 82 грн.
Отже, змінивши Законом № 76-VIII законодавче регулювання розмірів додаткових пенсій за шкоду заподіяну здоров`ю, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені ст. 50 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96ВР.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 04.11.2025 р. в справі № 580/5022/24 зазначила, що внесені Законом № 76-VIII зміни до ст. 50 Закону № 796-XII є такими, що порушують право на належний рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 8, ст. 16, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 50 Конституції України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема в постанові від 10.12.2024 в справі № 240/1121/24, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, при розгляді справи № 580/5022/24, враховуючи попередні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 в справі № 240/1121/24, ухваленій у складі цієї ж палати, щодо необхідності застосування до правовідносин, пов`язаних з нарахуванням та виплатою пенсії особам з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, норми ст. 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, констатувала, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачена ст. 50 Закону № 796-XII, за своєю суттю є додатковою соціальною гарантією для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та становить невід`ємну складову позитивного обов`язку держави забезпечити особам з інвалідністю з числа таких постраждалих посилений соціальний захист, у зв`язку з чим як при застосуванні ст. 54 Закону № 796-XII для визначення основного розміру пенсії, так і при застосуванні ст. 50 цього ж Закону для визначення розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, йдеться про соціальні гарантії, закріплені одним і тим самим законом для тієї ж категорії громадян, отже, підхід до тлумачення та застосування зазначених норм має бути єдиним.
Враховуючи наведене, Верховний Суд зазначив, що до правовідносин, пов`язаних з визначенням розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю норми ст. 50 Закону № 796-ХІІ мають застосовуватись в редакції Закону № 230/96ВР.
При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 193/877/16-а, від 08.08.2019 у справі № 813/5002/17, від 16.06.2022 у справі № 644/8266/17 та інших, про те, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, має нараховуватись та виплачуватись в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки такі не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.
Верховний Суд у постанові від 04.11.2025 в справі № 580/5022/24 відступивши від правових висновків та сформував наступні: 
1) додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачена ст. 50 Закону № 796-XII, за своєю суттю є додатковою соціальною гарантією для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та становить невід`ємну складову позитивного обов`язку держави забезпечити особам з інвалідністю з числа таких постраждалих посилений соціальний захист, у зв`язку з чим обмеження такого права є неприпустимим;
2) додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю, які належать до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, має нараховуватися та виплачуватися в порядку та розмірах, визначених ст. 50 Закону № 796-XII в редакції Закону № 230/96ВР.
Застосовуючи правові висновки, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду до спірних правовідносин, що склались в цій справі, суд дійшов висновку про те, що позивачка як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та є особою з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою, має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII в редакції Закону №230/96-ВР, а тому слід зобов`язати відповідача провести відповідний перерахунок.
Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.
Натомість, доводи та аргументи позивачки, якими обґрунтовано позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що за позивачкою зберігається право на отримання пільг, передбачених Законом № 796-XII, що не спростовано під час розгляду спірних правовідносин, а тому відповідач протиправно здійснює обрахунок додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю передбаченої ст. 50 Закону № 796-XII у неналежному розмірі.
Внаслідок викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область,10003. ЄДРПОУ: 13559341) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії в розмірі меншому ніж 50% від мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 з 09.07.2025 відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР, в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, з врахуванням виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 01 липня 2026 р.

01.07.26