ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/3568/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

30.03.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 31.03.2026), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 № 21 «Про результати службового розслідування», яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідальність;
визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 № 21 «Про результати службового розслідування» щодо направлення Територіальному управлінню ДБР, розташованому у місті Києві, матеріалів службового розслідування та витягу з наказу про результати службового розслідування стосовно начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 . 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що оспорювані положення наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 25.02.2026 № 21 порушують його права, гарантовані Конституцією України (статті 19, 55), Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ) з огляду на відсутність складу дисциплінарного проступку, неналежне з`ясування обставин, порушення порядку проведення службового розслідування та вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ, оскільки, зокрема: проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається, заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень. Щодо суті дисциплінарного проступку позивач зазначає, що ОСОБА_1 не міг діяти всупереч відданому йому наказу вищестоящого командира щодо видачі продуктів військовослужбовцям на руки; підстав сумніватися у законності відданого наказу не мав; при встановленні протиправної поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину; військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. до повноважень начальника продовольчої служби належить організація роботи в їдальні, якщо така існує, забезпечення кухарів продуктами для приготування їжі та інші повноваження, пов`язані з роботою їдальні; безпідставним є звинувачення ОСОБА_1 у тому, що він не організував законність та доцільність витрачання матеріальних засобів (продовольства), враховуючи, що останній керувався рішенням вищестоящого командира – заступника командира військової частини НОМЕР_2 з матеріально технічного забезпечення ОСОБА_2 щодо видачі продуктів на руки військовослужбовця; у ході службового розслідування не підтверджено, що мав місце факт несвоєчасне списання продуктів харчування, який стався з вини ОСОБА_1 ; в оспорюваних наказі та акті службового розслідування зазначено, що втрати по продовольчій службі на суму 42 077 650, 63 грн виникли через безвідповідальне та неналежне ставлення до виконання службових обов`язків колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 , колишнього заступника командира з матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 та начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 , проте суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди не встановлено.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 23.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог вказує на те, що під час проведення службового розслідування були підтверджені правопорушення, які були виявлені у військовій частині НОМЕР_2 за результатами опрацювання представниками 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту і викладені в аудиторському звіті від 29.12.2025 №532/29/29, та встановлений факт порушення права військовослужбовців на забезпечення їх повноцінним гарячим харчуванням в період з 17.07.2022 по 25.08.2025, що призвело до незаконних витрат ресурсів (продуктів харчування та води питної бутильованої) на суму 42 077 650,63 грн (сорок два мільйона сімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят гривень 63 копійки), які виникли із за безвідповідального та неналежного ставлення військовослужбовців до виконання службових обов`язків зокрема з боку начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 ; неправомірні дії позивача полягали в тому, що він, перебуваючи на посаді начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 , незважаючи на наявність у військовій частині НОМЕР_2 штатних кухарів не організував: харчування гарячою їжею військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , належний облік продуктів харчування та води питної бутильованої, законність та доцільність витрачання матеріальних засобів (продовольства), та не забезпечив доведення належних норм пайка до кожного військовослужбовця, що створило передумови для їх незаконного використання; вказані вище неправомірні дії призвели до порушення права військовослужбовців на забезпечення їх повноцінним гарячим харчуванням та незаконних витрат ресурсів (продуктів харчування та води питної бутильованої) на суму 42 077 650,63 грн. Також відповідач зазначає, що в діях позивача вбачаються ознаки вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертої статті 425 Кримінального кодексу України (далі – КК України), а саме недбалого ставлення військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану; причинний зв`язок між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби наявний; виходячи з матеріалів службового розслідування, вина позивача виражалась у формі необережності, а саме протиправної недбалості, оскільки військовослужбовець не передбачав можливості настання негативних наслідків своїх діянь (дій або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити; причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, була особиста недисциплінованість, неналежне знання вимог керівних документів та безвідповідальне ставлення позивача до виконання службових обов`язків
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
Позивач в період з 06.03.2015 по 20.08.2025 проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 . 
У період з 15.10.2025 по 26.12.2025 представниками 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України був проведений внутрішній аудит військової частини НОМЕР_2 , який охопив питання діяльності продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 за період з 13.03.2022 по 30.09.2025.
Аудитом встановлено низку системних порушень господарської діяльності продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 44 450,30 тис. грн., а саме:
порушення порядку обліку особового складу на суму 674,69 тис. грн. (загальна кількість військовослужбовців, яка зазначалась у наказах (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 , значно відрізнялась від фактичної кількості особового складу, у тому числі як в більший, так і в менший бік);
незаконні втрати ресурсів на суму 36 344,36 тис. грн. (допущені внаслідок списання продуктів харчування, які були отримані військовою частиною НОМЕР_2 від військової частини НОМЕР_3 , з порушеннями встановленого порядку);
нестача ресурсів на суму 7 431,25 тис. грн (згідно облікових даних продовольчої служби військової частини НОМЕР_3 за військовою частиною НОМЕР_2 ). 
З метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин виконавської дисципліни та встановлення осіб, які вчинили правопорушення, на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника центру логістики Об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 від 07.01.2026 №55/р, було проведено службову перевірку. 
За результатами проведення службової перевірки було встановлено, що події, з приводу яких призначалась службова перевірка, та підстави для проведення службового розслідування наявні. 
Встановлено, що наказом командира військової частини від 04.12.2025 № 699 призначено службове розслідування за фактом невідповідностей в наказах по стройовій частині військової частини НОМЕР_2 кількості особового складу, який мав право на харчування, а наказом цього ж командира від 04.12.2025 № 700 призначено службове розслідування за фактом ненадання карток-звітів списання продуктів харчування за 8 місяців 2023 року на загальну суму 7431, 72 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно – господарської діяльності) від 27.01.2026 № 32, з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню посадовими особами військових частин НОМЕР_2 службових обов`язків, що призвело до ведення неналежного обліку продуктів харчування та бутильованої води, а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, було проведено службове розслідування. 
За результатами службового розслідування складений акт службового розслідування від 25.02.2026 №313/6/1168, в пунктах 3.1 – 3.32 якого зафіксовано, зокрема, таке:
під час проведення службового розслідування були підтверджені правопорушення, які були виявлені у військовій частині НОМЕР_2 за результатами опрацювання представниками 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту і викладені в аудиторському звіті від 29.12.2025 №532/29/29, та встановлений факт порушення права військовослужбовців на забезпечення їх повноцінним гарячим харчуванням в період з 17.07.2022 по 25.08.2025, що призвело до незаконних витрат ресурсів (продуктів харчування та води питної бутильованої) на суму 42 077 650,63 грн (сорок два мільйона сімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят гривень 63 копійки), які виникли із за безвідповідального та неналежного ставлення військовослужбовців до виконання службових обов`язків зокрема з боку начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 ;
неправомірні дії позивача полягали в тому, що він, перебуваючи на посаді начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 , незважаючи на наявність у військовій частині НОМЕР_2 штатних кухарів не організував: харчування гарячою їжею військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , належний облік продуктів харчування та води питної бутильованої, законність та доцільність витрачання матеріальних засобів (продовольства), та не забезпечив доведення належних норм пайка до кожного військовослужбовця, що створило передумови для їх незаконного використання; 
вказані вище неправомірні дії призвели до порушення права військовослужбовців на забезпечення їх повноцінним гарячим харчуванням та незаконних витрат ресурсів (продуктів харчування та води питної бутильованої) на суму 42 077 650,63 грн. 
в діях, зокрема, позивача вбачаються ознаки вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 425 КК України, а саме недбалого ставлення військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану;
причинний зв`язок між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби наявний. 
Також в акті службового розслідування зазначено, що виходячи з матеріалів службового розслідування, вина позивача виражалась у формі необережності, а саме протиправної недбалості, оскільки військовослужбовець не передбачав можливості настання негативних наслідків своїх діянь (дій або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити; причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, була особиста недисциплінованість, неналежне знання вимог керівних документів та безвідповідальне ставлення позивача до виконання службових обов`язків. 
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про порушення питання про притягнення позивача до кримінальної та дисциплінарної відповідальності. 
Відповідно до пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 №21 «Про результати службового розслідування», за порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 83, 97 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.9, 3.2.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, пункту 15 розділу XIX Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 , внаслідок неправомірних дій якого були порушені права військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 на забезпечення їх повноцінним гарячим харчуванням, що призвело до незаконних витрат ресурсів (продуктів харчування та води питної бутильованої) на суму 42 077 650,63 грн, притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення – попередження про неповну службову відповідність.
Відповідно до пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 №21 «Про результати службового розслідування», начальнику юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 було визначено направити органу досудового розслідування – Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві (що поширює свою діяльність на місто Київ, Київську, Черкаську та Чернігівську області), матеріали службового розслідування та витяг з наказу про результати службового розслідування разом із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ознаками частини четвертої статті 425 КК України (недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану) відносно колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , колишнього заступника командира частини з матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 та начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними наведені вище пункти наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 №21 «Про результати службового розслідування», звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом №2232-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби в Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися законів України; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
В силу приписів статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, відповідно до яких військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Статтею 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на командира (начальника) покладено обов`язок відповідно до посади, яку він займає, діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Згідно із статтею 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ на командира (начальника) покладено обов`язок знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі), за штатом, за списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.
У статті 77 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначено, що на заступника командира з тилу покладено обов`язок контролювати якість надання послуг з організації харчування суб`єктами господарювання брати участь у складання розкладки продуктів та подавати її на затвердження командирові військової частини; організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.
З правилами статті 97 Статуту внутрішньої служби ЗСУ на начальника продовольчої служби покладено обов`язок , не менше ніж один раз на місяць проводити з кухарами контрольно-показове приготування їжі; складати разом із начальником медичної служби бригади, начальником їдальні та інструктором-кухарем розкладку продуктів; перевіряти не менше ніж один раз на місяць наявність і якісний стан продовольства, техніки та майна служби в підрозділах, на складі та інших об`єктах служби в бригаді; керувати роботою їдальні, продовольчого складу і підсобного господарства, проводити під час відсутності заступника командира бригади з тилу інструктаж чергового їдальні; забезпечувати додержання санітарно-гігієнічних вимог під час зберігання та оброблення продуктів харчування, приготування та приймання їжі, належне утримання продовольчого складу, приміщень їдальні та столово-кухонного посуду, а також технологічного, холодильного, немеханічного обладнання і виконання вимог безпеки під час їх експлуатації.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права і командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут ЗСУ.
За положеннями статей 1,2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої на військовослужбовця покладено обов`язок додержуватись законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
В силу вимог пунктів 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення. Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок №608).
Згідно з пунктом 7 Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 13 розділу III Порядку №608, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Відповідно до пункту 15 розділу III Порядку №608, одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається. У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) про це письмово повідомляється заінтересований підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник), який у разі не завершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 1-6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є, зокрема проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Таке службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно- правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння). Результати службового розслідування фіксуються у акті службового розслідування, в якому і мають бути відображені усі зазначені вище складові, надана належна оцінка усім обставинам, встановленим під час проведення такого службового розслідування з урахуванням пояснень особи, відносно якої воно проведено, та, відповідно, має міститися висновок з урахуванням усіх обставин, встановлених під час проведення службового розслідування.
Також, Розділом VIII Порядку №608 врегульовано особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.
При цьому, суд звертає увагу на те, що службове розслідування призначалось не за фактами завдання державі матеріальної шкоди, а за фактами системних порушень господарської діяльності продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , з метою уточнення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню посадовими особами військової частини НОМЕР_2 службових обов`язків, що призвело до ведення неналежного обліку продуктів харчування та бутильованої води, а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, за результатом проведення якого позивача не було притягнуто до матеріальної відповідальності, а лише до дисциплінарної, тому твердження позивача про порушення відповідачем пунктів 1 – 3 розділу VIII Порядку №608 щодо встановлення ступеня нанесення ним матеріальної шкоди та долучення до акту службового розслідування довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини не знайшли свого підтвердження.
Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем пункту 3 розділу IV Порядку №608 щодо ознайомлення з актом службового розслідування, пункту 3 розділу VI Порядку №608 щодо надання акту службового розслідування та статті 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ суд зазначає таке.
Так, відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу VI Порядку №608, за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.
Водночас, судом з`ясовано, що позивач з відповідним зверненням до командира військової частини НОМЕР_1 не звертався, проте, завірена копія акта службового розслідування була надіслана разом із відповіддю на адвокатський запит адвоката Похілька Я.М. в інтересах позивача і доданий позивачем до позовної заяви.
Щодо тверджень позивача про порушення підповідачем пункту 15 розділу IІІ Порядку №608, яким передбачено, що одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається, то суд зазначає таке.
Під час службового розслідування було встановлено, що облік особового складу військової частини НОМЕР_2 , який перебуває на продовольчому забезпеченні військової частини НОМЕР_3 , вівся з відхиленнями, а саме: загальна кількість військовослужбовців, яка зазначалась у наказах (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 , значно відрізнялась від фактичної кількості особового складу, у тому числі як в більший, так і в менший бік.
При перевірці наказів були встановлені випадки, коли військовослужбовці вважались такими, що вибули (прибули) з (у) військової частини НОМЕР_2 із запізненням в датах. Рух особового складу начальником продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_1 не контролювався. Добові відомості зі стройової частини в продовольчу службу не надавалися, а Позивач їх не вимагав. 
За вказаним фактами, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2025 № 699 «Про призначення службового розслідування», було призначено службове розслідування, яке на час завершення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.01.2026 №32 «Про призначення службового розслідування» закінчено не було. 
Натомість на вимогу комісії з проведення службового розслідування була надана копія акта службового розслідування від 12.12.2025 № 787, згідно якого причини, умови, та сам факт правопорушення станом на 11.12.2025 не встановлено. 
Зазначений акт службового розслідування, в порушення вимог пункту 6 розділу V Порядку №608, на розгляд командира військової частини НОМЕР_2 не подавався.
Як було зазначено вище, відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Порядку №608, одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається. У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) про це письмово повідомляється заінтересований підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник), який у разі незавершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування. 
У свою чергу, відповідно до пункту 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 №21 «Про результати службового розслідування», командиру військової частини НОМЕР_2 було визначено зокрема скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2025 № 699 «Про призначення службового розслідування». 
Також, в пунктах 3.23, 3.26, 3.27 акта службового розслідування від 25.02.2026 №313/6/1168 був врахований факт проведення службового розслідування на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) від 04.12.2025 № 700 «Про призначення службового розслідування» за фактом нестачі продовольства, отриманого військовою частиною НОМЕР_2 від військової частини НОМЕР_3 , що виникла внаслідок не підтвердження його фактичної наявності та відсутності первинних документів на видачу на загальну суму 7431,25 тис. грн, а матеріали зазначеного розслідування були додані до вказаного акта службового розслідування.
Відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.01.2026 № 17 «Про результати службового розслідування щодо невчасного списання продуктів харчування на суму 7431,25 тис. грн.», за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог абзацу 6 пункту 4 розділу ХІХ Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, абзаців 2, 5 статті 11, статей 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було накладено на начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «догана». 
Відповідно до пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.01.2026 № 17 «Про результати службового розслідування щодо невчасного списання продуктів харчування на суму 7431,25 тис. грн.», на позивача було покладено обов`язок забезпечити виконання рекомендацій щодо усунення ризику несвоєчасного списання продуктів харчування на суму 7431, 25 тис. грн та вжиття невідкладних заходів щодо усунення виявлених можливих порушень, відповідно до вимог підпункту 4 пункту 13 розділу І Порядку проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.12.2020 № 475. 
Водночас, станом на час завершення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.01.2026 №32 «Про призначення службового розслідування», відповідних заходів щодо усунення ризику несвоєчасного списання продуктів харчування на суму 7431,25 грн позивач не вжив. 
Тому, твердження позивача про порушення відповідачем статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої заборонено одночасно накладати декілька стягнень за один і той самий проступок, також не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, твердження позивача про недотримання командиром військової частини НОМЕР_1 правил і порядку проведення службового розслідування не знайшли свого підтвердження. 
Суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві жодних доказів виконання ним вимог статей 11, 16, 58, 59, 83, 97 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, статті 4 Дисциплінарного ЗСУ, пунктів 3.1.9, 3.2.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, пункту 15 розділу XIX Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, а також доказів правомірності свої дій не надав.
Більш того, в рамках проведення службового розслідування позивачем були надані пояснення, змістом яких був підтверджений факт незабезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 повноцінним гарячим харчуванням в період з в період з липня 2022 року по серпень 2025 року, що за твердженням позивача було зумовлено тим, що в своїй службовій діяльності він керувався вказівками та наказами свого безпосереднього начальника заступника командира частини з матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_5 . 
Разом з тим, суд наголошує на тому, що відповідно до частини другої статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, тому твердження позивача про відсутність в його діях дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.
Суд наголошує на тому, що відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.
З огляду на вищенаведене, позовні вимоги, щодо визнання протиправним та скасування пунктів 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2026 №21 «Про результати службового розслідування» є безпідставними і необґрунтованими, оскільки цей наказ прийнятий відповідачем з дотриманням критеріїв, визначених у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позивач не довів те, що оспорювані пункти наказу відповідача прийнятті відносно позивача безпідставно, у свою чергу відповідачем доведено зворотнє.
Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункту 29).
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Крім того, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші аргументи сторін, з урахуванням викладеного, не є суттєвими, а тому суд не надає правової оцінки таким.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, та внутрішнього переконання, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню 
У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії, – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Марія ДУБІНА