ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 910/16228/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвет”, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Профі-Вет”, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка
про стягнення 14811,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.01.2026 р. до господарського суду Київської області за підсудністю з Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвет” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Профі-Вет”, в якій позивач (з урахуванням позовної заяви у новій редакції) просить стягнути 14811,00 грн., з яких 12631,00 грн. боргу, 531,00 грн. 3 % річних та 1649,00 грн. інфляційних збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за видатковими накладними № 382 від 23.01.2023 р., № 1122 від 27.02.2023 р., № 1808 від 27.03.2023 р. та 1836 від 28.03.2023 р. він поставив відповідачу товар на загальну суму 12631,00 грн. В подальшому, на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України 03.07.2024 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу протягом семи днів з моменту отримання претензії. Однак вказана вимога відповідачем була проігнорована, а заборгованість станом на момент подачі позову не сплачена. Оскільки відповідач заборгованість за поставлений товар у сумі 12631,00 грн. позивачу не сплатив, то посилаючись на ч. 1 ст. 692 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 12631,00 грн. боргу. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 531,00 грн. 3 % річних та 1649,00 грн. інфляційних збитків.
Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду: заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.
Відповідач не скористався правом, наданим ст. 165 ГПК України, та відзив до суду не надіслав, хоча про розгляд справи в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України відповідач був належним чином повідомлений відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

В період з 23.01.2023 р. по 28.03.2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрвет” (продавець) здійснило поставку товарів зооветеринарного призначення Товариству з обмеженою відповідальністю “Профі-Вет” (покупцю) на загальну суму 12631,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: 
№ 382 від 23.01.2023 р. на суму 1293,00 грн, замовлення покупця № 407 від 23.01.2023 р.; 
№ 1122 від 27.02.2023 р. на суму 4323,00 грн, замовлення покупця № 612 від 24.02.2023 р.; 
№ 1808 від 27.03.2023 р. на суму 6523,00 грн, замовлення покупця № 1283 від 27.03.2023 р.;
№ 1836 від 28.03.2023 р. на суму 492,00 грн, замовлення покупця № 1984 від 28.03.2023 р.
Вказані видаткові накладні підписані представниками Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвет” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Профі-Вет” та скріплені печатками.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. 
Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару, шляхом укладення договорів поставки від 23.01.2023 р., від 27.02.2023 р., від 27.03.2023 р. та від 28.03.2023 р. у спрощений спосіб, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи видаткові накладні, які підписані сторонами без зауважень та засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як вже зазначалось 23.01.2023 р. позивач передав, а відповідач прийняв товари зооветеринарного призначення загальною вартістю 1293,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 382 від 23.01.2023 р.; 27.02.2023 р. позивач передав, а відповідач прийняв товари зооветеринарного призначення загальною вартістю 4323,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1122 від 27.02.2023 р.; 27.03.2023 р. позивач передав, а відповідач прийняв товари зооветеринарного призначення загальною вартістю 6523,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1808 від 27.03.2023 р.; 28.03.2023 р. позивач передав, а відповідач прийняв товари зооветеринарного призначення загальною вартістю 492,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1836 від 28.03.2023 р.
За правилами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару. 
Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України (аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 р. у справі № 922/1467/19).
Сторонами не встановлено домовленості щодо строку оплати поставленого товару.
Таким чином відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України відповідач був зобов`язаний оплатити поставлений товар одразу після його прийняття.
Відповідно, строк оплати товару за видатковою накладною № 382 від 23.01.2023 р. є таким, що настав 23.01.2023 р.; за видатковою накладною № 1122 від 27.02.2023 р. є таким, що настав 27.02.2023 р.; за видатковою накладною № 1808 від 27.03.2023 р. є таким, що настав 27.03.2023 р.; за видатковою накладною № 1836 від 28.03.2023 р. є таким, що настав 28.03.2023 р.
Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення боргу, в якій позивач просив відповідача сплатити вартість поставленого товару на суму 12631,00 грн в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги.
Направлення позивачем вказаної вимоги підтверджується описом вкладення № 0312700000771 від 03.07.2024 р., а її отримання відповідачем 15.07.2024 р. - рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0312700000771. 
Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплати товару на загальну суму 12631,00 грн (1293,00 грн + 4323,00 грн + 6523,00 грн + 492,00 грн), поставленого на підставі договорів поставки від 23.01.2023 р., від 27.02.2023 р., від 27.03.2023 р. та від 28.03.2023 р.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати позивачу товару за видатковою накладною № 382 від 23.01.2023 р. на суму 1293,00 грн з 24.01.2023 р.; № 1122 від 27.02.2023 р. на суму 4323,00 грн з 28.02.2023 р.; № 1808 від 27.03.2023 р. на суму 6523,00 грн з 28.03.2023 р.; № 1836 від 28.03.2023 р. на суму 492,00 грн з 29.03.2023 р.
Отже оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар на підставі договорів поставки від 23.01.2023 р., від 27.02.2023 р., від 27.03.2023 р. та від 28.03.2023 р. у сумі 12631,00 грн станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 12631,00 грн підлягає задоволенню.
Також, позивач просить стягнути з відповідача 531,00 грн 3 % річних та 1649,00 грн інфляційних втрат.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач просить стягнути з відповідача 531,00 грн 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 12631,00 грн за період з 23.07.2024 р. по 17.12.2025 р.
Здійснивши перевірку розрахунку, судом встановлено, що сума 3 % річних є більшою, ніж заявлена позивачем, а оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 531,00 грн 3 % річних підлягає задоволенню. 
Також, позивач просить стягнути з відповідача 1649,00 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість у сумі 12631,00 грн за період з липня 2024 р. по листопад 2025 р.
Здійснивши перевірку розрахунку, судом встановлено, що сума інфляційних втрат є більшою, ніж заявлена позивачем, а оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1649,00 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню. 
Отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.
У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесення Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрвет” судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 50-г/2025 від 05.12.2025 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвет» та Адвокатським об`єднанням “Анвальт”, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, який є додатком № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової допомоги, платіжну інструкцію № 17722 від 08.12.2025 р. на суму 10000,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2707/10 від 28.10.2004 р. та ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2135429 від 10.02.2026 р.
Під час розгляду справи № 910/16228/25 інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвет» представляв адвокат Мещанінов Анатолій Михайлович на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 2135429 від 10.02.2026 р. 
Судом встановлено, що Мещанінов Анатолій Михайлович є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2707/10 від 28.10.2004 р.
05.12.2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвет» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням “Анвальт” (адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правової допомоги № 50-г/2025.
Відповідно до п. 1.1. договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги та представництва його інтересів в господарському суді міста Києва, а в разі необхідності в судах апеляційної та касаційної інстанції у справі за позовом ТОВ “Укрвет” до ТОВ “Профі-Вет” про стягнення заборгованості, а клієнт в свою чергу прийняти надані послуги та належним чином здійснити за них оплату, на умовах і в порядку визначеному даним договором. 
Відповідно до п. 2.1. договору адвокатське об?єднання надає правову допомогу клієнту щодо представництва інтересів клієнта під час судового розгляду справи в судах першої, апеляційної, касаційної інстанціях, в органах нотаріату, поліції, прокуратури, відповідних органах ДВС та приватних виконавців, інших органах та установах державної влади. Для цього партнерам адвокатського об?єднання надається право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, доводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення суду першої інстанції в установленому законодавством порядку, подавати заяви до ВДВС та приватних виконавців щодо прийняття до виконання виконавчих листів, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими йому цивільно-процесуальним кодексом України.
Згідно з п. 2.3.7. договору для надання юридичної допомоги клієнту адвокатське об`єднання призначає адвоката Мещанінова Анатолія Михайловича.
Відповідно до п. 3.1. договору договір укладений на строк один рік та набирає чинності з моменту його підписання.
За надання правової допомоги згідно з п. 1.1. договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню витрати на надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн в момент підписання договору, шляхом перерахування коштів на рахунок адвокатського об`єднання.
05.12.2025 р. адвокатом Мещаніновим А.М. підписано розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, згідно з яким адвокат, відповідно до договору № 50-г/2025 від 05.12.2025 р. надає правову допомогу ТОВ “Укрвет” у справі про стягнення заборгованості наступного характеру: 1) ознайомитися та вивчити наявні у клієнта документи, докази щодо наявної заборгованості вартістю 1000,00 грн з розрахунку вартості однієї години 1000,00 грн; 2) пошук та аналіз судової практики з питань щодо стягнення заборгованості, вивчення висновків Верховного суду з даних правовідносин вартістю 1000,00 грн з розрахунку вартості однієї години 1000,00 грн; 3) здійснення нарахування 3 % річних та інфляційних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання вартістю 1000,00 грн з розрахунку вартості однієї години 1000,00 грн; 4) підготовка позову про стягнення заборгованості та подача позову вартістю 3000, 00 грн з розрахунку вартості однієї години роботи 1000,00 грн, а всього витрачено 3 години; 5) підготовка відповіді на відзив та направлення до суду вартістю 2000,00 грн з розрахунку вартості однієї години роботи 1000,00 грн, а всього витрачено 2 години; 6) участь в судових засіданнях вартістю 2000,00 грн за одне судове засідання. Загальна сума гонорару 10000,00 грн.
Вказана сума гонорару сплачена позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 17722 від 08.12.2025 р. на суму 10000,00 грн.
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Таким чином, договір про надання правової допомоги № 50-г/2025 від 05.12.2025 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвет» та Адвокатським об`єднанням “Анвальт”, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, який є додатком № 1 від 05.12.2025 р. до договору про надання правової допомоги, платіжна інструкція № 17722 від 08.12.2025 р. на суму 10000,00 грн, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2707/10 від 28.10.2004 р. та ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2135429 від 10.02.2026 р., є належними доказами понесення витрат на правничу допомогу.
Суд зазначає, що сторони погодили погодинну форму оплати послуг адвоката.
Водночас, оцінюючи заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, який становить 10000,00 грн, суд враховує наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Із наведених вище положень ч. 4 ст. 126 ГПК України та ч. 5 ст.129 ГПК України вбачаються такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до предмета позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд, дослідивши обсяг виконаних робіт представником позивача по наданню правничої допомоги у суді першої інстанції у даній справі, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, і у зв`язку з цим, вони не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру.
Суд вважає витрати на ознайомлення та вивчення наявних у клієнта документів та доказів щодо заборгованості обґрунтованими, оскільки виконання зазначених дій є необхідною передумовою для належного формування правової позиції та підготовки процесуальних документів у справі. 
Витрати на пошук та аналіз судової практики, а також вивчення висновків Верховного Суду не підлягають відшкодуванню як окрема послуга, оскільки дана справа не відзначалася складністю, не містила спірних чи неоднозначних правових питань, а зазначені дії є складовою підготовки позовної заяви.
Суд дійшов висновку про необґрунтованість окремого відшкодування витрат щодо здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки такі розрахунки є невід`ємною складовою підготовки позовної заяви та охоплюються роботою адвоката з її складання. 
Витрати на підготовку та подання позовної заяви суд визнає обґрунтованими та такими, що безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи, відповідають характеру наданої правничої допомоги та підлягають компенсації, навіть незважаючи на посилання у позовній заяві на законодавство в редакції, яка втратила чинність – статтю 181 ГК України.
Витрати на підготовку відповіді на відзив не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, а отже відповідна процесуальна дія фактично не здійснювалася та не могла спричинити виникнення витрат на правничу допомогу. 
Витрати на участь представника позивача у судових засіданнях є необґрунтованими, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, судові засідання не проводилися, а участь адвоката в них фактично не відбувалася. 
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в сумі 4000,00 грн (1000,00 грн за ознайомлення та вивчення документів та 3000,00 грн за підготовку позовної заяви), за розгляд справи судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн покладаються на відповідача, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвет” про стягнення з відповідача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу у цій справі підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Профі-Вет” (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка,вулиця Лесі Українки, будинок 27/70, код 38981370) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвет” (03127, місто Київ, вул. Бутенко Зої, будинок 7- А, код 38454861) 12631,00 грн (дванадцять тисяч шістсот тридцять одна грн 00 коп) боргу, 531,00 грн (п`ятсот тридцять одна гривня 00 коп) 3 % річних, 1649,00 грн (одна тисяча шістсот сорок дев`ять грн 00 коп) інфляційних втрат, 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп) судового збору та 4000,00 грн (чотири тисячі грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 29.06.2026 р.

Суддя О.О. Рябцева