Справа № 354/532/26
Провадження по справі № 2/354/462/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої судді Ваврійчук Т.Л.
за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.
прокурора Семковича О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко Віктора Миколайовича, державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палки Наталії Ярославівни, державного реєстратора відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Тереха Євгена Миколайовича про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав,-
В С Т А Н О В И В:
Заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації 16.04.2026 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок загальною площею 3,5244 га, які розташовані у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав на них. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020000000000441 від 06.05.2020 встановлено порушення вимог законодавства під час формування і реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118 і 2611092000:20:001:0020 (у подальшому поділених на сім інших ділянок) з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» за рахунок земель лісогосподарського призначення та реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на них. Так, у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області частково розташовані землі Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» (надалі – Поляницьке лісництво). У жовтні 2022 року ТОВ «Естр» нібито за завданням ОСОБА_5 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована на території Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Підставою вказано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020007 від 12.11.2001, згідно з яким цю ділянку передано у приватну власність ОСОБА_5 для ведення особистого підсобного господарства. У цьому ж місяці ТОВ «Естр» нібито за завданням ОСОБА_2 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020 площею 1,29 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована на території Поляницької сільської ради. Підставою вказано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020005 від 12.11.2001, згідно з яким цю ділянку передано у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства. Крім того, ТОВ «Естр» нібито за завданням ОСОБА_3 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 площею 2 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована на території Поляницької сільської ради. Підставою вказано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020003 від 12.11.2001, згідно з яким цю ділянку передано у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства. Надалі вказані земельні ділянки зареєстровано в Державному земельному кадастрі після чого відчужені ОСОБА_1 . Так, ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 була відчужена за договором купівлі-продажу від 08.03.2023 з реєстраційним номером 592, ділянка з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020 – за договором купівлі-продажу від 08.03.2023 з реєстраційним номером 584, ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 – за договором купівлі-продажу від 06.03.2023 з реєстраційним номером 565. Усі три договори посвідчені приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності ОСОБА_1 на землю. У квітні 2023 року нібито за заявою ОСОБА_1 фізична особа-підприємець ОСОБА_6 розробив три пакети технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1118, 2611092000:20:001:0020 і 2611092001:22:001:1121. На їх підставі земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1 га поділено на дві земельні ділянки з кадастровим номерами 2611092001:22:001:1142 площею 0,5 га і 2611092001:22:001:1143 площею 0,5 га, які зареєстровані у ДЗК 24.04.2023 державним реєстратором відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палкою Н.Я.; земельну ділянку з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020 площею 1,29 га також поділено на дві земельні ділянки з кадастровим номерами 2611092000:20:001:0027 площею 0,1666 га і 2611092000:20:001:0026 площею 1,1234 га, які зареєстровані в ДЗК 25.04.2023 державним реєстратором відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Терехом Є.М.; земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 площею 2 га поділено на три земельні ділянки з кадастровим номерами 2611092000:20:001:0028 площею 0,7656 га, 2611092001:22:001:1146 площею 0,7344 га і 2611092001:22:001:1147 площею 0,5 га, які зареєстровані в ДЗК 05.05.2023 державним реєстратором відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменком В.М. На земельні ділянки з кадастровим номерами 2611092001:22:001:1146 і 2611092001:22:001:1147 ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо інших новоутворених земельних ділянок з кадастровим номерами 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026, то відомості про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на них в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, оскільки досі чинною є реєстрація його прав на первинні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1118 і 2611092000:20:001:0020. Водночас під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020000000000441 від 06.05.2020 встановлено, що первинні власники земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 за виділенням землі до Поляницької сільської ради ніколи не зверталися, державні акти на право приватної власності на ці земельні ділянки не отримували, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок не замовляли, реєстрації ділянок в Державному земельному кадастрі не ініціювали, а лише за пропозицією малознайомих осіб через скрутне матеріальне становище підписали договори купівлі-продажу ділянок за фінансову винагороду. Більше того, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , яка вказана в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020007 від 12.11.2001, зареєстрована лише з 2017 року, тобто через 16 років після вказаної в акті дати його видачі (лист Державної міграційної служби України від 24.02.2026 № 6.2-3082/6-26). Зазначене свідчить, що державні акти на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020007 від 12.11.2001, ІІ-ІФ № 020005 від 12.11.2001 і ІІ-ІФ № 020003 від 12.11.2001, на підставі яких здійснено формування і реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118 і 2611092000:20:001:0020 в Державному земельному кадастрі, є підробленими. Останній набувач земель ОСОБА_1 також підтвердив, що реальних договорів купівлі-продажу земельних ділянок не укладав, коштів на купівлю землі не мав, а через скрутне матеріальне становище погодився виступити їхнім номінальним набувачем за фінансову винагороду. Крім того, територія, за рахунок якої було сформовано усі спірні земельні ділянки, входить до Поляницького лісництва (виділи 9, 10, 11, 12, 19 кварталу 30), тобто належить до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що підтверджується висновком комплексної експертизи № КСЕ-19/120-25/4899від 26.08.2025, державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001, планшетом № 5 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Поляницького лісництва, планами лісонасаджень Поляницького лісництва за 1996 і 2009 роки, картою-схемою лісових насаджень Поляницького лісництва. Листами Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 5329/0/2-26, Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України від 25.03.2026 № 777/6-18, філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 24.03.2026 № 7312/39.7.1-2026, Івано-Франківської обласної військової (державної) адміністрації від 02.03.2026 № 1552/2161/6-26/01-019, Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації від 25.02.2026 № 458/01-30/001, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2026 № 642/01-40/01, Івано-Франківської обласної ради від 26.02.2026 № 12-131/265/007, Поляницької сільської ради Надвірянського району Івано-Франківської області від 23.02.2026 № 394/05, Державного агентства лісових ресурсів України від 06.03.2026 № 02-33/1382-26 підтверджено, що згода на вилучення спірних земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу не надавалася, рішень про їх вилучення чи зміну цільового призначення не приймалося. Під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2024 у справі №757/32565/24 огляду земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1118, 2611092000:20:001:0020 здійснено їх фотозйомку і встановлено, що ці ділянки переважно не забудовані, вкриті багаторічною лісовою рослинністю і входять до єдиного лісового масиву. Аналогічні характеристики цих земель підтверджуються виконаним Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України космічним зніманням території земної поверхні за період з 2008 по 2026 роки (лист Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 10.03.2026 № 1419-6-04.2-2026). Згідно з планом лісонасаджень Поляницького лісництва за 2009 рік ця територія зайнята замкненими лісовими культурами, на ній ростуть ялини і ялиці. Відповідно до даних геопорталу «Ліси України» масив за типом належить до вологого буково-ялицевого суялинника, тут зростають лісові культури віком до 113 років, висотою до 30 м і діаметром до 50 см. Отже, незважаючи на встановлені законодавством обмеження щодо набуття у приватну власність і використання для нелісових потреб земель лісогосподарського призначення, наразі 6 земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» належать на праві приватної власності ОСОБА_1 . Крім того, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020000000000441 від 06.05.2020 з`ясовано, що невстановлені особи з числа колишніх працівників Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та його територіальних підрозділів, службових осіб суб`єктів приватного права та їхніх власників, сертифікованих інженерів-землевпорядників, які діяли особисто як фізичні особи-підприємці або ж як працівники підприємств, що надають послуги у сфері інжинірингу, геології та геодезії, а також інших невстановлених осіб, у невстановленому місці та у невстановлений час, знаючи про наявність незареєстрованих земель на території Івано-Франківської області, в тому числі лісових земель в межах Поляницького лісництва, вирішили умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб протиправно заволодіти цими землями шляхом обману, підробивши державні акти на право власності на землю на підставних осіб з подальшим використанням таких документів для реєстрації права власності на земельні ділянки та розпорядження ними. У зв`язку з участю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у зазначеній протиправній схемі, спрямованій на незаконне виведення з державної власності і привласнення земель лісового фонду, вироками Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.03.2026 у справі № 354/172/26 і від 17.03.2026 у справі № 354/58/26 затверджено угоди про визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 27, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 358 КК України. Аналогічні судові рішення очікуються щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Зазначеними вироками встановлено, що з метою створення правового підґрунтя для реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та права приватної власності на них в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було підроблено державні акти про право приватної власності на землю і технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з якою ці землі належать до сільськогосподарських, а не лісогосподарських земель. Із урахуванням викладеного прокурор просить позов задовольнити у повному обсязі, витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки загальною площею 3,5244 га з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1118 (за даними Державного земельного кадастру ділянка поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142 і 2611092001:22:001:1143), 2611092000:20:001:0020 (за даними Державного земельного кадастру ділянка поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026), що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області; скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обгрунтування обраного способу захисту зазначено, що задоволення позовної вимоги про витребування земельних ділянок не усуне порушення, яке полягає у формуванні на землях лісогосподарського призначення земельних ділянок із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Ураховуючи зазначене, у даному випадку з метою відновлення становища, яке існувало до порушення, необхідно скасувати державну реєстрацію цих ділянок у ДЗК, припинивши речові права на них. Застосування такого способу захисту узгоджується з характером порушеннята усуває спричинені цим порушенням наслідки, оскільки скасування державної кадастрової реєстрації земельних ділянок призведе до повного відновлення становища, яке існувало до порушення, а тому відповідає критерію ефективності. В обгрунтування повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі зазначено, що вибуття з власності держави земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням встановленої законодавством процедури безумовно свідчить про порушення її інтересів, які у свою чергу охоплюють інтереси членів відповідної територіальної громади. Необхідність їх захисту прокурором зумовлена як загальною потребою у забезпеченні дотримання закріпленого в Конституції України принципу законності набуття та реалізації права на землю, так і бездіяльністю органу, що уповноважений на захист інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, – Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації. Офісом Генерального прокурора листом від 10.03.2026 №12/1-22451вих-26 детально поінформовано Надвірнянську районну військову (державну) адміністрацію про виявлені порушення інтересів держави й обставини їх вчинення. У відповіді від 25.03.2026 № 623/01-30/001 Надвірнянська районна військова (державна) адміністрація повідомила про відсутність грошових коштів на сплату судового збору у бюджеті на 2026 рік та просила Офіс Генерального прокурора вжити заходів щодо представництва інтересів держави в суді. Тобто уповноважений орган, будучи поінформованим про виявлені прокурором порушення інтересів держави, про намір вжити будь-яких заходів на захист цих інтересів, зокрема подати позов, не повідомив. Перед зверненням до суду прокурором відповідно до вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено про це уповноважений орган листом від 31.03.2026 №12/1-9861-26. 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2026 відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко В.М., державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палку Н.Я., державного реєстратора відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Тереха Є.М. 
27.04.2026 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_7 , в якій останній вказав, що позов визнає у повному обсязі та просить його задовольнити. Підтвердив, що викладені у позові підстави набуття ним земельних ділянок, їх поділу і реєстрації в Державному земельному кадастрі, як земель для ведення особистого селянського господарства визнає повністю. Також вказав, що передбачені сстаттею 206 ЦУПК України наслідки визнання цивільного позову йому відомі та зрозумілі. На підставі ч.3 ст.200 ЦПК України просить ухвалити рішення у даній справі на стадії підготовчого провадження, без його участі. 
30.04.2026 до суду надійшли письмові пояснення тертьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», в яких зазначено, що спірні земельні ділянки розташовані у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області та входять до складу виділів 9, 10, 11, 12, 19 кварталу 30 Поляницького лісництва філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», тобто є землями лісогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у постійному користуванні підприємства. Таким чином, ДП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» є постійним лісокористувачем, законні інтереси якого безпосередньо пов`язані з предметом спору.
Поляницьке лісництво функціонує як структурний підрозділ філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України». Земельний масив, у межах якого сформовано спірні земельні ділянки, перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України», як правонаступника державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство», що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: – Наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 № 57 «Про створення лісогосподарських підприємств в Івано-Франківській області» – державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 10.11.2001; – карти-схеми земель Поляницького лісництва, планшетів лісовпорядкування, планів лісонасаджень Поляницького лісництва за 1996 та 2009 роки. Відповідно до статті 6 Лісового кодексу України (у редакції, чинній на момент видачі державних актів – 12.11.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Ліси надаються лише в постійне або тимчасове користування. Спірні землі ніколи не виводилися зі складу земель лісового фонду у встановленому законодавством порядку. Факт відсутності погодження на вилучення спірних земель підтверджено листами філії «Карпатський лісовий офіс» від 24.03.2026 №7312/39.7.1-2026, Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №5329/0/2-26, Державного агентства лісових ресурсів України від 06.03.2026 №02-33/1382-26, а також інших органів державної влади та місцевого самоврядування, наявних у матеріалах справи. Відповідно до плану лісонасаджень Поляницького лісництва за 2009 рік спірна територія зайнята замкненими лісовими культурами – ялинами і ялицями віком до 113 років, висотою до 30 м і діаметром до 50 см, що за своїми природними є типовою лісовою ділянкою та не може бути класифікована як землі сільськогосподарського призначення. ДП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» підтверджує, що: – згода на вилучення спірних земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва, ані Філією, ані попередником ДП «Ліси України» - ДП «Ворохтянський лісгосп» - не надавалася; – рішень про вилучення земель або зміну цільового призначення не приймалося; – технічна документація із землеустрою, на підставі якої здійснено кадастрову реєстрацію первинних ділянок (кадастрові номери 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118, 2611092000:20:001:0020) ані Філією, ані попередником ДП «Ліси України» - ДП «Ворохтянський лісгосп» - не погоджувалася. Протиправна схема, за якою землі лісового фонду у межах Поляницького лісництва були незаконно виведені з державної власності та привласнені шляхом підроблення правовстановлюючих документів і подальшого відчуження, завдала суттєвої шкоди державним інтересам та безпосередньо порушила права ДП «Ліси України» як постійного лісокористувача. ДП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» підтримує позицію прокурора та вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, з огляду на таке. Витребування земельних ділянок із незаконного володіння є належним способом захисту права державної власності на землі лісогосподарського призначення. Скасування реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі є необхідним для повного відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», скасування реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, що відповідає заявленим позовним вимогам. Добросовісність набувача не є підставою для відмови у витребуванні земель лісогосподарського призначення, які вибули з державної власності поза волею законного власника на підставі підроблених документів. Це відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, неодноразово висловленій у подібних категоріях справ.
04.06.2026 до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в яких зазначено, що державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровим номером 2611092001:22:001:1142, площею 0,5 га та з кадастровим номером 2611092001:22:001:1143, площею 0,5 га здійснена 24.04.2023 року державним кадастровим реєстратором відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палкою Н.Я. на підставі необхідних документів, а також із врахуванням того, що підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації спірних земельних ділянок були відсутні. Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою є Закон України «Про землеустрій». Статтею 28 згаданого Закону визначено права та обов`язки розробників документації із землеустрою. Відповідно розробники документації із землеустрою зобов`язані, серед іншого, дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом. Більше того, відповідно до п. 55 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у документах, що є підставою для їх внесення до Поземельної книги, несуть особи, які видали (склали) такі документи. В даному випадку, варто зазначити, що розподіл заявок відбувався за принципом випадковості системою Державного земельного кадастру. Після опрацювання заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, державний кадастровий реєстратор, який здійснював її реєстрацію чи надавав вмотивовану відмову у реєстрації не має технічної можливості для отримання доступу до інформації про вказану ділянку, оскільки програмним забезпеченням Державного земельного кадастру в автоматичному порядку така заява із сформованими документами була повернута територіальному органу Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки. Одночасно зазначено, що відповідно до п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, яке затверджене наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 №603 (у редакції від 10.09.2025 №438), Головне управління Держгеокадастру у Львівській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Пунктом 3 вказаного Положення визначено, що завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Львівської області. Закон України «Про Державний земельний кадастр» (ст.ст.21 та 26) надає повноваження Державним кадастровим реєстраторам здійснювати внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надавати мотивовану відмову у їх внесенні, щодо земельних ділянок, які знаходяться на території іншої області (за принципом випадковості). Скасування ж державної реєстрації земельної ділянки за принципом випадковості вказаним Законом України «Про Державний земельний кадастр» не перебачено. Таким чином, особою, яка наділена повноваженнями щодо скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок є територіальний орган Держгеокадастру/Державний кадастровий реєстратор, який здійснює свої повноваження на території Івано-Франківської області, оскільки спірні земельні ділянки знаходиться саме на території Івано-Франківської області.
У підготовому судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів, враховуючи заяву відповідача про визнання позову.
Представник позивача Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві про визнання позову просив судовий розгляд проводити у його відсутності. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Цехняк Г.Д., представник Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державний реєстратор відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко В.М., державний реєстратор відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палка Н.Я., державний реєстратор відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Терех Є.М. у судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази кожен зокрема та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №57 від 26.05.1995 був створений Ворохтянський держлісгосп, який входив у підпорядкування Івано-Франківського обласного управління лісового господарства на правах юридичної особи. 
На підставі розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації №85 від 07.02.1996 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству надано у постійне користування із земель запасу, які були у тимчасовому користуванні інших землекористувачів земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства загальною площею 11746 га.
Ворохтянський ДЛГ 03.01.2001 звернувся до Поляницької сільської ради із листом №2/35, в якому просив затвердити матеріали інвентаризації земель ДЛФ лісгоспу по Поляницькому лісництву на площі 4378 га та видати державний акт на право постійного користування. 
Рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради №3 від 11.01.2001 затверджено матеріали інвентаризації земель ДЛФ Ворохтянського ДЛФ держлісгоспу по Поляницькому лісництву площею 4378 га із видачею державного акту на право постійного користування. 
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що перебувають у відкритому доступі, правонаступником ДП «Ворохтянське лісове господарство» є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». 
10.11.2001 Поляницькою сільською радою на підставі рішення №3 від 11.01.2002 видано Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001. 
26.03.2026 за вих. №12/1-45048-23 прокурором відділу представництва інтересів держави у суді управління захисту інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора Сімаченко А.О. відповідно до ст.222 КПК України надано дозвіл прокурорам Офісу Генерального прокурора, Івано-Франківської обласної прокуратури та її органів на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020000000000441 від 06.05.2020, які стосуються земельного масиву, за рахунок якого сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118, 2611092000:22:001:0020, а також сформованих у результаті їх поділу інших земельних ділянок, у тому числі шляхом використання необхідних документів під час реалізації функції представництва інтересів держави в суді, зокрема на направлення копій необхідних документів до уповноважених та судових органів. 
У 2022 році ТОВ «Естр» на підставі заяви ОСОБА_2 від 20.10.2022 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Поляниця, у матеріалах якої міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020005 від 12.11.2001, у якому зазначено, що він виданий ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001 на земельну ділянку площею 2,0500 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000150. 
16.12.2022 відділом №1 Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгекокадастру у Хмельницькій області на підставі вказаної технічної документації проведено державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 2611092000:22:001:0020 площею 1,2900 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, власником якої є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з ДЗК №НВ-6801006362022. 
Окрім цього, у 2022 році ТОВ «Естр» на підставі заяви ОСОБА_3 від 20.10.2022 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Поляниця, у матеріалах якої міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020003 від 12.11.2001, у якому зазначено, що він виданий ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001 на земельну ділянку площею 2,0500 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000149. 
27.12.2022 відділом №4 Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгекокадастру у Полтавській області на підставі вказаної технічної документації проведено державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 площею 2,000 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, власником якої є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з ДЗК №НВ-5300988832022. 
Також у 2022 році ТОВ «Естр» на підставі заяви ОСОБА_4 від 20.10.2022 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Поляниця, у матеріалах якої міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020007 від 12.11.2001, у якому зазначено, що він виданий ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001 на земельну ділянку площею 2,1000 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000151. 
09.12.2022 відділом №3 Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгекокадастру у Львівській області на підставі вказаної технічної документації проведено державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1,000 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, власником якої є ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з ДЗК №НВ-4600960052022. 
У 2023 році ФОП ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.04.2023 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2611092001:22:001:1121, у матеріалах якої містяться: копія договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 06.03.2024, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №565; заява ОСОБА_1 від 08.03.2023, посвідчена приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №594 про поділ вказаної земельної ділянки на три ділянки площею 0,7656 га, 0,7344 га, 0,5000 га.
Окрім цього у 2023 році ФОП ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.04.2023 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2611092001:22:001:1118, у матеріалах якої містяться: копія договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 08.03.2024, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №592; заява ОСОБА_1 від 08.03.2023, посвідчена приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №595 про поділ вказаної земельної ділянки на дві ділянки площею 0,5000 га, 0,5000 га.
Також у 2023 році ФОП ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.04.2023 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2611092000:20:001:0020, у матеріалах якої містяться: копія договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08.03.2024, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №584; заява ОСОБА_1 від 08.03.2023, посвідчена приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В., за реєстром №596 про поділ вказаної земельної ділянки на три ділянки площею 0,1663 га, 1,1237 га.
Відповідно до Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів №470108832, №470108721, №470108900, №470108963 від 26.03.2026 державним реєстратором Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гринюком В.М. 10.08.2023 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: 2611092001:22:001:1147 площею 0,5 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:68855956 від 14.08.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2780284426110); 2611092001:22:001:1146, площею 0,7344 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:68855438 від 14.08.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2780273826110); 08.03.2023 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:66701897 від 08.03.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2702397726110), 2611092000:20:001:0020 площею 1,29 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:66700973 від 08.03.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2702362526110).
Згідно Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів №470109384, 470109332, 470109492, 470109433 від 26.03.2026 відомості про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1143, 2611092001:22:001:1142, 2611092001:20:001:0026, 2611092000:20:001:0027 відсутні. 
Вищевказаними інформаційними довідками також підтверджується, що 29.12.2023 у Державному реєстрі речових прав здійснено державну реєстрацію обтяження щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1147 та 2611092001:22:001:1146, а саме: арешт нерухомого майна на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2023 у справі №463/11697/23.
08.12.2023 та 11.12.2023 у Державному реєстрі речових прав здійснено державну реєстрацію обтяження щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1118 та 2611092000:20:001:0020, а саме: арешт нерухомого майна на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №757/53169/23-к. 
Висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №КСЕ-19/120-23/4899 від 26.08.2025 за результатами проведеної в рамках кримінального провадження №12020000000000441 від 06.05.2020 комплексної експертизи з питань землеустрою, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 накладаються на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ», площа накладення-2,00 га. 
Межі земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 накладаються на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ», площа накладення-1,00 га. 
Межі земельної ділянки з кадастровим номером 2611092000:22:001:0020 накладаються на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ», площа накладення-1,29 га. 
Ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 станом на дату державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , тобто на 06.03.2023, за умов державної реєстрації, здійсненої на законних підставах та законної можливості відчуження цієї ділянки могла становити 6453732,00 грн.
Ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 станом на дату державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , тобто на 08.03.2023, за умов державної реєстрації, здійсненої на законних підставах та законної можливості відчуження цієї ділянки могла становити 3458348,00 грн.
Ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2611092000:22:001:0020 станом на дату державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , тобто на 08.03.2023, за умов державної реєстрації, здійсненої на законних підставах та законної можливості відчуження цієї ділянки могла становити 4349097,00 грн.
Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області листом за №394/05-5 від 23.02.2026 повідомила про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 (сформовані за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121), 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, (сформовані за рахунок поділу архівної діялнки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118), 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020) до отримання запиту та на дату отримання запиту від Офісу генерального прокурора розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. Поляницькою сільською радою рішень (наявних), спрямованих на вилучення земельного масиву за рухнок якого сформовані вказані земельні ділянки зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії ДП «Ворохтянське лісове господарство» за період з 2001 року та станом на дату надання відповіді не приймалось. 
ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області у листі від 24.02.2026 за вих.№21-9-0.221-1027/0/2-26 повідомило, що відповідно до рішення Івано-Франківської обласної ради від 27.08.2002 №57-3/2002 затверджено проект встановлення межі села Поляниця в межах території Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради, згідно з яким площа села Поляниця складає 1730,0 га. Відповідно до рішення Івано-Франківської обласної ради від 17.01.2008 №493-18/2008 затверджено проект землеустрою щодо внесення змін у межі населеного пункту с. Поляниця Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради та включено в його межі земельні ділянки площею 650,0 га. Загальна площа населеного пункту села Поляниця після внесення змін становитиме 2380,0 га. У регіональному фонді землеустрою та оцінки земель документація із землеустрою щодо вказаних земель не обліковується. За інформацією розробника документації ДП «Івано-Франківський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою» проект землеустрою щодо внесення змін у межі населеного пункту с. Поляниця передано Державній інспекції з контролю за вкористанням і охороною земель. 
Виконавчий комітет Яремчанської міської ради листом від 25.02.2026 за №642/01-40/01 у відповідь на запит Офісу Генпрокурора щодо вилучення земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121), 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118), 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020) зі складу земель Поляницького лісництва та з користування Філії «Ворохтянське лісове господарство» повідомив про те, що вказані ділянки знаходяться у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області та відносяться до Поляницької сільської територіальної громади. За період з 2001 по час надання відповіді Яремчанською міською радою не приймалось жодних рішень щодо вилучення вказаних земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування Філії «Ворохтянське лісове господарство».
Івано-Франківська обласна рада у листі від 26.02.2026 за №12-131/265/007 повідомила, що за період з 2001 року по дату надання відповіді обласна рада не приймала рішення щодо вилучення земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування Філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДП «Ліси України» біля села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. 
Івано-Франківська ОВА листом від 02.03.2026 за №1552/2161/6-26/01-019 повідомила, що рішення про вилучення земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147) сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121), 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118), 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020) не приймалися.
Державне агентство лісових ресурсів України у листі від 06.03.2026 за №02-38/1382-26 у відповідь на запит стосовно переведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» (філія «Карпатський лісовий офіс») та розташовані біля села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області до інших категорій з метою використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, за період з 2001 року по день надання відповіді повідомило що не надавало погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення таких ділянок. 
Філія «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» листом від 24.03.2026 за вих.№7312/39.7.1-206 повідомила, що згідно даних геопорталу «Інформаційна система управління лісовими ресурсами» ВО «Укрдержліспроект» та інформації, наданої Верховинським надлісництвом архівна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 (поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146,2611092001:22:001:1147-входить до земель лісогосподарського призначення в кварталі 30, виділи 9, 10, 19 Поляницького лісництва Верховинського надлісництва; архівна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 (поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143)-входить до земель лісогосподарського призначення в кварталі 30, виділи 12, 11, 10, 9 Поляницького лісництва Верховинського надлісництва; архівна ділянка з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020 (поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 )-входить до земель лісогосподарського призначення в кварталі 30, виділи 12,19,9,11 Поляницького лісництва Верховинського надлісництва. Згідно службової записки начальника Верховинського надлісництва Філії, інформація щодо можливого надання постійними лісокористувачами (ДП «Ворохтянський лісгосп»), а в подальшому- ДП «Ліси України», в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство», а з 31.12.2024- «Філії «Карпатський лісовий офіс») погоджень, рішень чи згод на переведення, вилучення або зміну цільового призначення земельного масиву за рахунок якого сформовано вищевказані земельні ділянки за період з 2001 року і по час надання інформації відсутня. Станом на дату отримання запиту у структурному підрозділі Філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України»-Верховинському надлісництві-випадків незаконної порубки дерев або чагарників, забудови, пошкодження чи знищення іншими способом лісових насаджень у межах вказаних земельних ділянок не зареєстровано. 
Земельні ділянки, розташовані у кварталі 30 Поляницького лісництва (виділи 9,10,11,12,13,19) а саме: 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 належать до лісів у межах населених пунктів. 
Центральний державний архів вищих органів влади та управління України листом за вих. №777/6-18 від 25.03.2026 на запит Офісу Генерального прокурора повідомив, що у переглянутих документах Кабінету Міністрів України за 2000-серпень 2001 року рішення про вилучення земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДСГП «Ліси України» біля села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області з метою надання у приватну власність фізичним особам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , пропозиції Кабінету Міністрів України до Верховної Ради України за зверненням Івано-Франківської Ради народних депутатів та Поляницької сільської ради щодо вилучення земельних ділянок, заяв, звернень, погодження, розпорядження, тощо не виявлено. 
Окрім цього, факт віднесення набутих ОСОБА_1 у власність на підставі договорів купівлі-продажу від 06.03.2024 та 08.03.2024 за реєстровими номерами 565, 584 592, земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118,2611092000:20:001:0020, до земель лісогосподарського призначення та їх накладення на земельні ділянки, що на даний час перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» та знаходяться на території Поляницького лісництва підтверджується долученими до матеріалів справи планшетом №5 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Поляницького лісництва, планами лісонасаджень Поляницкого лісництва за 1996 і 2009 роки, картою-схемою лісових насаджень Поляницького лісництва, інформацією з геопорталу «Ліси України» щодо виділів 9, 10, 11, 12, 19 кварталу 30 Поляницького лісництва, планів лісонасаджень Поляницького лісництва Ворохтянського держлісгоспу за лісовпорядкуваннями 1996 року і 2009 років, планшетів базового лісовпорядкування 2009 року, складених на базі геоданих землевпорядкування 1951–1952 років і лісовпорядкування 1996 року.
Згідно з планом лісонасаджень Поляницкого лісництва за 2009 рік виділи 9, 10, 11, 12, 19 кварталу 30 зайняті замкненими лісовими культурами, на них ростуть ялини і ялиці.
Відповідно до даних геопорталу «Ліси України» вказаний масив за типом належить до вологого буково-ялицевого суялинника, тут зростають лісові культури віком до 113 років, висотою до 30 м і діаметром до 50 см.
Факт розташування земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092000:22:001:0020, 2611092001:22:001:1121, 2611092001:22:001:1118, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 у межах лісового масиву підтверджується також План-схемою розміщення земельних ділянок, виконаною інженерами-геодезистами ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Кузьміним Р.В. та ОСОБА_8 . 
Факт розташування земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027, 2611092000:20:001:0026 у межах лісвого масиву підтверджується матеріалами фото- і космічної зйомки, даними супутникового моніторингу за період 30.05.2008, 06.08.2011, 07.05.2014, 28.08.2015, 09.04.2016, 29.05.2017, 22.09.2020, 10.04.2021, 28.08.2022, 21.02.2023, 18.10.2023, 16.06.2024, 02.11.2025 08.03.2026, виконаними Національним центром управління та випробування космічних засобів Державного космічного агентства України та направленими органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020000000000441 від 06.05.2020 листом за вих.№1419-6-04-2-2026 від 10.03.2026, з яких вбачається, що ці ділянки переважно не забудовані, вкриті багаторічною рослинністю та є частиною єдиного лісового масиву. При цьому на вказаних матеріалах моніторингу, починаючи за 21.03.2023 зафіксовано факт забудови земельної ділянки із кадастровим номером 2611092000:20:001:0028. 
Відповідно до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НВ-2600253772026, НВ-2600253782026, НВ-2600253792026, НВ-2600253802026, НВ-9956800442026, НВ-9956800632026нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 261102001:22:001:1143 становить 4537,84 грн; із кадастровим номером 2611092001:22:001:1143-4537,84 грн; із кадастровим номером 2611092001:22:001:1147-4537,84 грн; із кадастровим номером 2611092001:22:001:1146-6665,2 грн; із кадастровим номером 2611092000:20:001:0027-562,67 грн;із кадастровим номером 2611092000:20:001:0026-3794,13 грн.
Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.03.2026, який набрав законної сили 09.04.2026, затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №12025000000002987 від 13.11.2025, укладену 06.03.2026 між прокурором Офісу Генерального прокурора Бережником В.В. та обвинуваченим ОСОБА_3 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.27, ч.3 ст.358, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України та призначено йому остаточне покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 1 рік, з покаладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.03.2026, який набрав законної сили 17.04.2026, затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №12025000000002822 від 27.10.2025, укладену 17.03.2026 між прокурором Офісу Генерального прокурора Бережником В.В. та обвинуваченою ОСОБА_4 , яку визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.27, ч.3 ст.358, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України та призначено їй остаточне покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, звільнивши на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. 
Вказаними вироками установлено, що невстановлені особи з числа колишніх працівників Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та його територіальних підрозділів, службових осіб ТОВ «Екоберґхаус», ТОВ «Еко Буд Берґхаус» та їх власників, сертифікованих інженерів-землевпорядників, які діяли особисто як ФОП або ж як працівники підприємств, що надають послуги у сфері інжинірингу, геології та геодезії, а також інших невстановлених осіб, у невстановленому місці та у невстановлений час, знаючи про наявність незареєстрованих земель на території Івано-Франківської області, в тому числі і в межах земель Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп», зокрема земель лісового фонду в адміністративних межах Поляницької сільської ради, що є власністю Українського народу, вирішили умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб протиправно заволодіти останніми шляхом обману у спосіб підроблення державних актів на право власності на землю на підставних осіб з подальшим використанням таких документів для реєстрації права власності на такі земельні ділянки та їх послідуючим розпоряджанням.
Зокрема, у цих же роках, точна дата, час і місце на теперішній час не встановлені, однак з 25.05.2020 до 20.10.2022, невстановлені досудовим розслідуванням особи, у яких виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння комунальною (державною) землею у вигляді окремих земельних ділянок шляхом обману через використання підроблених документів та подальшу реєстрацію чи продаж землі на користь підконтрольних осіб, залучили до вчинення злочину посадових осіб ТОВ «ЕСТР» (код ЄДРПОУ: 41068605), працівники якого володіли спеціальними знаннями в сфері землевпорядкування, картографії та геодезії щодо оформлення права власності не земельну ділянку та також були обізнані про наявність земель, відомості про які не внесені до Державного реєстру земель та Державного земельного кадастру на території с. Поляниця Івано-Франківської області.
У свою чергу, невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи в межах обумовленого злочинного плану із невстановленими особами, мав намір здійснити правочини, у результаті яких право власності на вказані земельні ділянки повинні були перейти з одних підконтрольних осіб на інших підконтрольних осіб без фактичного їх продажу, або на реальних покупців такої земельної ділянки, і таким чином заволодіти комунальним (державним) майном.
Так, у період часу з 25.05.2020 до 20.10.2022, невстановлені досудовим розслідуванням особи підшукали фізичних осіб, які під контролем виконували роль «первинних» власників земельних ділянок на території Поляницької сільської територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, котрі начебто отримали землю на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 24 від 16.08.2001.
Зокрема, на роль таких залучено: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , участь яких полягала в наданні особистих документів (паспорту громадянина України, карти платника податків (РНОКПП), підписанні документів складених організацією, що надавала послуги у сфері землеустрою та землевпорядкування, а також прибуття до державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно/приватних нотаріусів, для реєстрації права власності та укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки на іншу підконтрольну особу («добросовісного набувача»).
У свою чергу, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не перебували у передній змові між собою та були обізнані щодо участі в злочинній схемі виключно в частині заволодіння земельними ділянками, право власності на яке реєстрували від їхнього імені, вчиняючи дії у співучасті з ОСОБА_1 , невстановленими особами та посадовими особами ТОВ «ЕСТР».
Отримавши, особисті документи вище вказаних підконтрольних осіб, невстановлені у ході досудового розслідування особи в співучасті із посадовими особами ТОВ «ЕСТР» виготовили три підроблені державні акти на право приватної власності на землю на території Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області:
- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020003 від 16.11.2001 (зареєстрований в книзі під №000149), що виданий на підставі рішення №24 виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16.08.2001 на ім`я ОСОБА_3 як власника 2-ох земельних ділянок загальною площею 2,15 га;
- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020005 від 16.11.2001 (зареєстрований в книзі під №000150), що виданий на підставі рішення №24 виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16.08.2001 на ім`я ОСОБА_2 , як власника 3-ох земельних ділянок загальною площею 2,05 га;
- державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020007 від 16.11.2001 (зареєстрований в книзі під №000151), що виданий на підставі рішення №24 виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16.08.2001 на ім`я ОСОБА_4 як власника 3-ох земельних ділянок загальною площею 2,15 га;
У період час з 20.10.2022 по 07.12.2022, посадові особи ТОВ «ЕСТР», діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, виготовили та подали до Держгеокадастру технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області для: ОСОБА_3 земельна ділянка площею 2,00 га; ОСОБА_2 земельна ділянка площею 1,290 га.; ОСОБА_4 земельна ділянка площею 1 га.
За результатами розгляду, складеної ТОВ «ЕСТР» технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, державними кадастровими реєстраторами, у період часу з 06.12.2022 по 27.12.2022, зареєстровано земельні ділянки за: ОСОБА_3 - земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:001:1121, площею 2,00 га; ОСОБА_2 земельна ділянка із кадастровим номером 2611092000:20:001:0020, площею 1,290 га; за ОСОБА_4 земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1 га.
Так, у період часу з 20.10.2022 по 06.03.2023, невстановленими досудовим розслідуванням особами, у якості «добросовісного набувача», з метою приховування злочинних дій та для надання «видимості законності» реєстрації права власності на земельні ділянки, було залучено до вчинення злочину підконтрольну особу з числа спільних знайомих: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно обумовленого плану між невстановленими особами та ОСОБА_1 , останній за грошову винагороду, зобов`язаний був прибути у визначений, організаторами злочину час та місце (до м. Яремче Івано-Франківської області), де у подальшому, під контролем невстановлених осіб, у приміщенні приватного нотаріуса, підписати договір купівлі-продажу указаних земельних ділянок у ролі покупця. При цьому, сам ОСОБА_1 не здійснював фактичну купівлю земельних ділянок, а виступав підконтрольною особою, яка була власником згаданого нерухомого майна, виключно номінально, і в подальшому зобов`язувалася безоплатно підписати договір купівлі-продажу придбаної землі на іншу особу.
06.03.2023 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вірстюком Т.В., який не був обізнаний щодо злочинного умислу вище вказаних осіб було складено договір купівлі-продажу земельної ділянки, де продавець ОСОБА_3 (як власник земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1121, що належить останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020003, виданого Поляницькою сільською радою від 16.11.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (покупець) обумовлену земельну ділянку, за яку покупець зобов`язується сплатити грошові кошти в сумі 246618 грн. Указаний договір купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі під №564.
08.03.2023 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вірстюком Т.В. було складено договір купівлі-продажу земельної ділянки, де продавець ОСОБА_4 (як власник земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118, що належить останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020007, виданого Поляницькою сільською радою від 16.11.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (покупець) обумовлену земельну ділянку, за яку покупець зобов`язується сплатити грошові кошти в сумі 29708 грн. Указаний договір купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі під №592.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Листом за вих. №12/1/1-22451вих-26 від 10.03.2026 Офіс Генерального прокурора повідомив Надвірнянську РВА про виявлені у ході досудового розслідування кримінального провадження №12020000000000441 від 06.05.2020 порушення інтересів держави при реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:001:1121 площею 2 га, ОСОБА_4 на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 площею 1 га, ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092000:22:001:0020 площею 1,29 га, що у подальшому були відчужені на користь ОСОБА_1 та поділені на 7 окремих ділянок, котрі сформовані за рахунок державних земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України». Зазначивши про те, що уповноваженими органами згода на вилучення земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу не надавалася, рішень про їх вилучення чим зміну цільового призначення не приімалося, первинні власники за виділенням землі до Поляницької сільської ради ніколи не зверталися, державні акти на право власності на ці земельні ділянки не отримували, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок не замовляли, реєстрацію ділянок в ДЗК не ініціювали, а лише за пропозиціює малознайомих осіб підписали договори купівлі-продажу ділянок за фінансову винагороду. Останній набувач ОСОБА_1 також підтвердив, що реальних договорів купівлі-продажу земельних ділянок не укладав, коштів на купівлю землі не мав, а виступив їх номінальним набувачем за фінансову нагороду та просив повідомити про вжиті заходи реагування.
Надвірнянська РВА листом за вих. №458/01-30/001 від 25.02.2026 повідомила Офіс Генерального прокурора про те, що згідно наявної інформації Надвірнянська РДА рішення про вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0028, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147 ( сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадаствровим номером 2611092001:22:001:1121), 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, (сформованих за рахунок поділу архівної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:001:1118), 2611092000:20:001:0027, 2611092000:200:001:0026 (сформованих за рахунок поділу архівної діялнки з кадастровим номером 2611092000:20:001:0020) зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» не приймала. Одночасно повідомили про те, що до 2020 року село Поляниця до Надвірнянського району не входило.
Листом за вих. №12/1/1 3021вих-26 від 31.03.2026 Офіс Генерального прокурора повідомив Надвірнянську РВА про намір в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» звернутися до суду із позовом в інтересах держави в особі Надвірнянської РВА до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ДП «Ліси України», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, державні кадастрові реєстратори відділу №3 Управління надання адміністартивних послуг ГУ Держгеокадастру у Львівській області Палка Г.Я., відділу №8 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Терех Є.М., відділу №4 Управлівння надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко В.М. про витребування земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельних ділянок у ДЗК з одночасним припиненням речових прав на них. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом, вказав, що спірні земельні ділянки сформовані за рахунок земель лісогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», а реєстрація права приватної власності на них відбулася внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставі підроблених документів та всупереч діючого законодавства без вилучення в установленому порядку у постійного землекористувача, що потягло за собою незаконну зміну цільового призначення земель, а відтак зазначені ділянки вибули з володіння держави в особі постійного землекористувача поза волею останнього та підлягають поверненню у державну власність. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 13 Конституції України, ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України 2001 (надалі-ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом ч.ч.1,2 ст.3 ЗК України 2001 року земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. 
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
Відповідно до ч.2 ст.1 Лісового кодексу України (надалі-ЛК України) ліси України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Частиною першою ст.8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Відповідно до ст.6 ЛК України (в редакції, чинній на 12.11.2001) усі ліси в Україні є власністю держави.
Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.
Відповідно до ст. 9 ЛК України (в редакції, чинній на 12.11.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.
Статтею 13 ЛК України (в редакції, чинній на 12.11.2001) визначено, що до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.
Відповідно до ст.16 ЛК України (в редакції, чинній на 12.11.2001) до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними; 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.
За приписами ст.21 ЛК України (в редакції, чинній на 12.11.2001) постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України.
Відповідно до ст.42 ЛК України(в редакції, чинній на 12.11.2001) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя. 
Частиною третьою ст.7 ЛК України ( в редакції, чинній на 06.03.2023) визначено, що ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.12 ЛК України (в редакції, чинній на 06.03.2023) громадяни можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.
Громадяни у встановленому законом порядку можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЛК України (в редакції, чинній на 06.03.2023) підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.
Згідно з п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Частинами першою, четвертою ст.4 ЗК України 1990 року ( в редакції, чинній на 12.11.2001) було визначено, що у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.Не підлягали передачі у приватну власність землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
Згідно з ч.8 ст.17 ЗК України 1990 ( в редакції, чинній на 12.11.2001) передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, проводилася місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.31 ЗК України 1990 ( в редакції, чинній на 12.11.2001) вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям проводився за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЗК України 1990 (в редакції, чинній на 12.11.2001) припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною могло мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.
Частина перша ст.28 ЗК України 1990 ( в редакції, чинній на 12.11.2001) передбачала, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося серед іншого у разі: добровільної відмови від земельної ділянки ; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; нераціонального використання земельної ділянки; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 
цього Кодексу.
Стаття 77 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на 12.11.2001) визначала, що землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів за погодженням із державними органами лісового господарства можуть надавати колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, радгоспам, іншим підприємствам, установам, організаціям і громадянам у тимчасове користування землі лісового фонду, що є у користуванні державних лісогосподарських підприємств, установ і організацій, для сільськогосподарських цілей. 
Пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. 
Частинами першою, другою ст.56 ЗК України 2001 року ( в редакції, чинній на 06.03.2023) визначено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Згідно з ч.ч.7-9 ст.20 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023) зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі: якщо земельна ділянка перебуває у користуванні на правах постійного користування - із землекористувачем; зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій - з Кабінетом Міністрів України.
Зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення здійснюється за умови відшкодування власником земельної ділянки (а для земель державної та комунальної власності - користувачем) втрат лісогосподарського виробництва, крім випадків, визначених законом. 
Зміна цільового призначення особливо цінних земель та земельних лісових ділянок з метою їх використання для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства, допускається виключно у разі: розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією; розміщення об`єктів промисловості на землях, визначених пунктом "а" частини першої статті 150 цього Кодексу; відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, визначених пунктами "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення.
Відповідно до ст.21 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023) порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.78 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 
Статтею 80 ЗК України2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023)встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.
Згідно зі ст.ст.83, 84 ЗК України2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023)комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України2001 року в редакції, чинній на 06.03.2023).
Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатми аукціону.
При цьому, відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положень ст.149 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 06.03.2023)земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.
Частиною третьою ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 визначено, щоречові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Згідно п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. 
Відповідно до п.4 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесеннязмін додеяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VІ від 06.09.2012 у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.
Згідно положень ч.ч.1, 3, 4 ст.79-1 ЗК України 2001 року формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера . 
Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 незаконність формування спірної земельної ділянки і відповідно незаконність державної реєстрації є підставою для скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону №3613-VI земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження землями державної власності віднесено до компетенції місцевих державних адміністрацій.
Згідно з ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.
Частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Частиною 1 ст.393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).
Частиною першою ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.
Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Із системного аналізу норм земельного та лісового законодавства, чинного станом на дату видачі державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території с. Поляниця, слідує, що користування земельними ділянками лісового фонду здійснювалось виключно шляхом надання їх у постійне або тимчасове користування для використання за цільовим призначенням. Передачі у приватну власність підлягали лише замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. При цьому право розпорядження земельними ділянками та їх вилучення у постійних землекористувачів відносилось до компетенції відповідних органів виконавчої влади, а чинний порядок зміни цільового призначення земель лісового фонду передбачав необхідність погодження переведення лісових земель до інших категорій із відповідними державними органами лісового господарства. Окрім цього, вирішення земельних правовідносин на рівні органів місцевого самоврядування згідно чинного законодавства відносилось до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних та міських рад, які не були наділені правом делегувати зазначені повноваження виконавчому комітету ради. 
Судом встановлено і повністю підтверджується дослідженими доказами, зокрема висновком проведеної у кримінальному провадженні №12020000000000441 від 06.05.2020 комплексної експертизи з питань землеустрою, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №КСЕ-19/120-23/4899 від 26.08.2025 той факт, що земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:2200161121, 2611092001:22600161118, 2611092000:20:001:0020 на момент набуття їх у приватну власність ОСОБА_1 знаходились у кварталі 30, виділи 9, 10, 11, 12, 19 Поляницького лісництва та відносились до земель лісогосподарського призначення, що перебували у державній власності та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 10.11.2001 знаходились у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» (на даний час- Філія «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України»), а відповідне рішення про їх вилучення у постійного землекористувача та зміну цільового призначення уповноваженими органами в установленому порядку не приймалось.
Зазначені земельні ділянки та відповідно утворені у результаті їх поділу земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026 є частиною лісового масиву та вкриті лісовою рослинністю.
Висновок експерта №КСЕ-19/120-23/4899 від 26.08.2025 містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, не викликає сумнівів у суду у своїй достовірності та є належним та допустимим доказом, незважаючи на те, що на час розгляду даної справи вирок у кримінальному провадженні не ухвалено. 
Верховний суд у своїх висновках неодноразово зазначав, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (постанови Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №686/23256/16-ц, від 05.02.2020 у справі №461/3675/17, від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 та від 15.04.2021 у справі №759/15556/18).
При цьому суд враховує те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України.
Таким чином, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, про що неодноразово висловлено судами вищої інстанції, зокрема у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц.
Оскільки на момент видачі державних актів первісним набувачам спірні земельні ділянки належали до земель лісового фонду (на даний час лісогосподарського призначення), наданих у постійне користування, то Поляницька сільська рада, як орган місцевого самоврядування та її виконавчий комітет не були наділені відповідними повноваженнями щодо їх вилучення у постійного землекористувача та розпорядження ними шляхом передачі у приватну власність, а відповідної згоди постійного землекористувача, а також погодження в установленому порядку зміни цільового призначення зазначених ділянок на землі для ведення особистого селянського господарства матеріали справи не містять. 
Більше того, ЛК України у редакції, чинній на 12.11.2001, узагалі не передбачав можливості надання лісів фізичним особам у приватну власність, а лише в користування.
Водночас судом встановлено, що відповідне рішення про надання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у власність земельних ділянок на території села Поляниця Поляницькою сільською радою та її виконавчим комітетом взагалі не приймалося, а видані на їх ім`я державні акти на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020007 від 12.11.2001, серії ІІ-ІФ №020005 від 12.11.2001 і серії ІІ-ІФ №020003 від 12.11.2001, на підставі яких були зареєстровані у ДЗК первісно утворені земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:2200161121, 2611092001:22600161118, 2611092000:20:001:0020, є підробленими, що встановлено вироками суду, які набрали законної сили та підтверджує незаконність формування на землях лісогосподарського призначення земельних ділянок із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства. 
Вищенаведені докази у своїй сукупності свідчать про те, що передані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у приватну власність земельні ділянки, яким були присвоєні кадастрові номери 2611092001:2200161121, 2611092001:22600161118, 2611092000:20:001:0020 вибули із власності держави у протиправний спосіб, що одночасно потягнуло за собою незаконну зміну їх цільового призначення. 
Відсутність спрямованого на відчуження зазначеної земельної ділянки рішення повноважного органу виконавчої влади означає, що держава як власник, не виявляла волю на вилучення та передачу у приватну власність цих земельних ділянок та свідчить про те, що право власності держави на вказані ділянки не припинилося і до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в установленому порядку не перейшло, а отже останні не були наділені належними повноваженнями щодо подальшого відчуження зазначених ділянок шляхом укладення договорів купівлі-продажу на користь кінцевого набувача ОСОБА_1 від імені якого проведено їх подальший поділ та зареєстровано у ДЗК земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026.
При цьому вищезазначеними вироками суду відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується, що ОСОБА_1 не здійснював фактичну купівлю спірних земельних ділянок та не укладав реальних договорів купівлі-продажу, в дійсності землі у власності не мав, а був залучений у ході вчинення кримінального правопорушення іншими особами в якості номінального набувача за фінансову винагороду та в подальшому зобов`язувався безоплатно підписати договір купівлі-продажу придбаної землі на іншу особу.
Вказані обставини повністю визнаються та не заперечуються відповідачем. 
Суд також звертає увагу на те, що дослідженими доказами підтверджується, що набуті у власність ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими номерами 2611092001:2200161121, 2611092001:22600161118, 2611092000:20:001:0020 на момент реєстрації права власності на них, а також після їх поділу залишались залісненими.
Також суд враховує те що ані первісні набувачі, ані ОСОБА_1 не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що вказані ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення, які не підлягали передачі у приватну власність для використання з метою ведення особистого селянського господарства, що спростовує добросовісність їх поведінки під час набуття земельних ділянок у власність. 
Щодо обраного способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 2ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та другастатті 5 ЦПК України
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 зазначено, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові сформульований також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК (негаторний позов).
Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.
Верховний Суд сформував сталу практику у подібних спорах за позовами прокурора щодо витребування на користь держави (територіальної громади) земельних ділянок лісового фонду, отриманих з порушенням приписів законодавства та відчужених на користь третіх осіб.
У земельних правовідносинах сталим є підхід Верховного Суду про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК є ефективним способом захисту права власності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).
Власник з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Так само задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а скасування рішення чи запису про проведену державну реєстрацію права не є належним способом захисту порушеного права. У такому випадку державний реєстратор здійснює відповідну реєстраційну дію на підставі рішення суду про витребування майна (див. постанову Верховного Суду від 07.07.2025 у справі №354/612/15-ц).
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала те, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК на можливість витребування власником земельних ділянок не впливає їхній поділ та/або об`єднання. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц).
Із урахуванням викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт незаконності набуття ОСОБА_1 у приватну власність земельних ділянок загальною площею 3,5244 га у с. Поляниця за відсутності належної для цього правової підстави, за рахунок земель лісогогосподарського призначення, які вибули з володіння держави в особі постійного землекористувача всупереч його волі у протиправний спосіб, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу підтверджує відсутність у первісних набувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належних повноважень щодо розпорядження спірними ділянками шляхом їх реалізації на підставі договорів купівлі-продажу на користь відповідача, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.
Відтак із урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, суд приходить до переконання, що ефективному та належному способу захисту порушеного права у даному випадку буде відповідати задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 на користь держави в особі Надвірнянської районної державної (військової) адміністрації земельних ділянок загальною площею 3,5244 га з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142 і 2611092001:22:001:1143, що утворені у результаті поділу первісної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 та 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026, що утворені у результаті поділу первісної ділянки із кадастровим номером 2611092000:20:001:0020, які розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, а також скасування державної реєстрації вказаних ділянок у Державному земельному кадастрі, враховуючи встановлені судом обставини, які підтверджують незаконність формування та реєстрації на території державного лісогосподарського підприємства спірних ділянок із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства. При цьому суд враховує те, що рішення суду про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є підставою для державної реєстрації права власності на зазначене майно за первісним власником, що має своїм наслідком припинення всіх зареєстрованих речових прав та їх обтяжень щодо кінцевого набувача, а також те, що рішення суду про витребування нерухомого майна не призведе до поновлення незаконного зміненого цільового призначення земель. 
Щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою суд зазначає наступне.
До правовідносин про витребування спірної земельної ділянки із володіння набувача та повернення її у власність держави в особі постійного землекористувача підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами ст.ст.4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
При цьому суд також враховує те, що в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. 
Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України). Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України). Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб. 
У постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.
Як встановлено судом, вилучення спірних земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення та реєстрація права приватної власності на них в порядку безоплатної приватизації відбулися всупереч вимог чинного законодавства за відсутності рішення уповноваженого суб`єкта щодо їх вилучення у постійного землекористувача та надання у власність, на підставі підроблених документів, що також призвело до неправомірної зміни цільового призначення даних земельних ділянок без одночасного вирішення питання збереження наявних на них лісових насаджень.
Таким чином, у даній справі повернення у державну власність земельних ділянок незаконно відчужених на користь фізичної особи за відсутності належної правової підстави переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельних ділянок - належністю їх до земель лісогосподарського призначення державної власності.
Суд вважає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність як первісні набувачі так і відповідач могли і повинні були знати про незаконність набуття у приватну власність земельних ділянок, які розташовані у межах лісового масиву на території Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» (на даний час ДСГП «Ліси України») та відповідно були залісненими із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону. 
Із урахуванням наведеного, враховуючи встановлену незаконність вибуття земельних ділянок з володіння держави, суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право власності кінцевого набувача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки загальний інтерес у контролі за використанням земельних ділянок за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес відповідача у збереженні права на земельні ділянки, витребування цих земельних ділянок у добросовісного набувача у порядку, передбаченому ЦК України, є пропорційним заходом, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 554/10377/16-ц. 
При цьому, суд враховує те, що жодних доказів щодо наявності на спірних земельних ділянках житлової забудови чи іншого нерухомого майна суду не надано.
Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі суд зазначає наступне.
Частиною другою ст.2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Положеннями ч.4 ст.56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Отже у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 за №3-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.
Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верхового Суду від 08.02.2019 у справі №915/20/18, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі №569/4123/16-а.
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 за №3-рп/99 також вказав, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Звертаючись до суду прокурор зазначив, що пред`явлення вказаного позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави, порушення яких полягає у незаконній реєстрації права приватної власності на спірні земельні ділянки внаслідок вчинення кримінального правопорушення за приватною особою, у результаті чого постраждали інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів; обґрунтував необхідність захисту цих інтересів політикою держави щодо забезпечення охорони, відтворення та сталого використання зазначених ресурсів із урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства та невжиттям уповноваженими органами заходів представницького характеру щодо повернення спірних земельних ділянок у державну власність.
Вказаний позов подано в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації як органу виконавчої влади, уповноваженого на розпорядження земельними ділянками державної власності у межах населеного пункту с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст.122 ЗК України. 
Отже, прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідних заходів не вжив, що свідчить про наявність у прокурора підстав для звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 підлягає до задоволення шляхом витребування із незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельних ділянок загальною площею 3,5244 га з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, 2611092001:22:001:1142 і 2611092001:22:001:1143, що утворені у результаті поділу первісної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118 та 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026, що утворені у результаті поділу первісної ділянки із кадастровим номером 2611092000:20:001:0020, які розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, скасувавши у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вказаних земельних ділянок. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь Офісу Генерального прокурора сплачений судовий збір у розмірі 23296,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 200, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко Віктора Миколайовича, державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палки Наталії Ярославівни, державного реєстратора відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Тереха Євгена Миколайовича про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав-задовольнити.
Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки загальною площею 3,5244 га з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142 і 2611092001:22:001:1143, що утворені у результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:001:1118, з кадастровими номерами 2611092000:20:001:0027 і 2611092000:20:001:0026, що утворені у результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером 2611092000:20:001:0020, з кадастровими номерами 2611092001:22:001:1146 і 2611092001:22:001:1147, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:001:1142, 2611092001:22:001:1143, 2611092000:20:001:0027,    2611092000:20:001:0026, 2611092001:22:001:1146, 2611092001:22:001:1147, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора сплачений судовий збір у сумі 23296 (двадцять три тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 00 грн.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Учасники справи:
Заступник Генерального прокурора, місцезнаходження: 01011, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, код ЄДРПОУ 00034051.
Позивач: Надвірнянська районна військова (державна) адміністрація, місцезнаходження: 78400, майдан Шевченка, 33 м. Надвірна, Надвірнянський район Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 23804557.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», місцезнаходження: 01601, вул. Шота Руставелі, 9-А м. Київ, код ЄДРПОУ 44768034.
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Третя особа: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78593, вул. Карпатська, 1 с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ: 25596005. 
Третя особа: державний реєстратор відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Хоменко Віктор Миколайович, місцезнаходження: 18008, вул. Смілянська, 131 м. Черкаси, Черкаська область.
Третя особа: державний реєстратор відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Палка Наталія Ярославівна, місцезнаходження: 79019, вул. Чорновола, 4 м. Львів, Львівська область.
Третя особа: державний реєстратор відділу №8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Терех Євген Миколайович, місцезнаходження: 49006, вул. Філософська, 39-А м. Дніпро, Дніпропетровська область. 
Повне рішення суду складено 18 червня 2026 року. 

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК